ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1091/26 Справа № 174/877/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В., 
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вільногірського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя першої інстанції Ілюшик І.А.),
В С Т А Н О В И В:

1 липня 2025 року Акціонерне товариства «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з позовом  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 113690,82 грн. та судовий збір.
Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено.
На вказане рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Мотивує скаргу тим, що всі кредити отримувались позивачем у зв`язку з необхідністю життєзабезпечення, що пов`язано з збройною агресією Російської Федерації, необхідністю внутрішнього переселення починаючи з 2014 року, необхідності евакуації та нового переселення, що пов`язано з повномасштабною агресією Росії Україну в 2022 році. Вважаю що по кредитному договору від 12.04.2018 № 2001014707901 сплив строк позовної давності бо кредитору достеменно було відомо про час початку неповернення мною кредиту.
Сума позову складається з двох різних кредитів, різних за термінами отримання кредиту, своїм призначенням та термінами зобов`язання. Крім того, позивач зазначає в позовній заяві різні форми відповідальності. В одному випадку позивач зазначає відповідальність по кредитному договору від 12.04.2018 № 2001014707901 - 110626.75 (сто десять тисяч шістсот двадцять шість гривень 75 копійок) грн., з яких: 67432.08 грн. - заборгованість за кредитом; 43194.67 грн. – заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією. В другому випадку по кредитному договору від 22.08.2023 № 1012637216- 3064.07 (три тисячі шістдесят чотири гривні 07 копійок) грн., з яких: 2570.49 грн. – заборгованість за кредитом; 0.15 грн. - заборгованість процентами; 493.43 грн. - заборгованість за комісією. Таким чином у першому випадку відсутня заборгованість по комісії, а в другому випадку мається мізерна сума по процентах. За таких обставин не можна прийти до висновку, чи позивач відмовляється від стягнення процентів по другому кредитному договору, чи мається відповідальність за комісією по першому кредитному договорі. Паспорт споживчого кредитування (як доказ позивача) не можна вважати доказом у справі, оскільки інформацію, яку містить паспорт була чинною та актуальною до 26 грудня 2018 року. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
ОСОБА_1 просив рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Від АТ «ПУМБ» відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.
Від ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.04.2018 між АТ «ПУМБ» та відповідачем була підписана заява № 2001014707901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за умовами якої, ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок, видано кредитну картку миттєвого випуску та встановлено на неї кредитний ліміт у сумі 5 000,00 грн. Своїм підписом відповідач у паспорті споживчого кредиту підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ «ПУМБ», а також надав завірені власним підписом, копії сторінок пасорта та ІПН (а.с. 12-14).
Також, 22.08.2023 року між АТ «ПУМБ» та відповідачем в електронній формі була підписана заява № 1012637216 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за умовами якої, ОСОБА_1 отримав споживчий кредит «Рефінансування» в розмірі 2 570,49 грн. Електронним підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ «ПУМБ» та надав копії сторінок паспорта та ІПН (а.с. 15-18).
Долучено копії Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06.04.2018, затверджених рішенням правління ПАТ «ПУМБ» Протокол № 694 від 06.03.2018 та від 24.02.2023, затверджених рішенням правління ПАТ «ПУМБ» Протокол від 24.02.2023 № 398 (а.с. 19-25).
Позивач перерахував ОСОБА_1 кредитні кошти за кредитним договором № 1012637216 від 22.08.2023 в сумі 2 570,49 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № TR.70398241.93019.25578 від 22.08.2023 (а.с. 26).
Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001014707901 від 12.04.2018, ОСОБА_1 12.04.2018 видано кредитний ліміт в сумі 5 000,00 грн., який змінювався неодноразово та останній раз був збільшений 26.05.2023 до 67 500,00 грн. (а.с. 27).
За розрахунками позивача, станом на 09.04.2025 (включно) за відповідачем утворилась заборгованість по кредитному договору № 1012637216 від 22.08.2023 у розмірі 3 064,07 грн., з яких: 2 570,49 грн. - заборгованість по сумі кредиту, 0,15 грн. - заборгованість по процентам, 493,43 грн. - заборгованість по комісії; по кредитному договору № 2001014707901 від 12.04.2018 – 110 626,75 грн., з яких: 67 432,08 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 43 194,67 грн. - заборгованість за відсотками, 0 грн. - заборгованість за комісією (а.с. 28-31).
Факт отримання та користування кредитними коштами підтверджується виписками по особовому рахунку за періоди з 22.08.2023 по 09.04.2025 по кредитному договору № 1012637216 від 22.08.2023 та з 12.04.2018 по 09.04.2025 по кредитному договору № 2001014707901 від 12.04.2018, де вбачається рух коштів по рахункам відповідача (а.с. 32-40).
Відповідачу направлено засобами поштового зв`язку письмову вимогу (повідомлення) Вих. № КНО-44.2.2/580 від 10.04.2025 року про виконання зобов`язання перед АТ «ПУМБ» та погашення заборгованості по кредитному договору № 2001014707901 від 12.04.2018 р. у розмірі 110 626,75 грн. та по кредитному договору № 1012637216 від 22.08.2023 р. у розмірі 3 064,07 грн. (а.с. 41, 42).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, відповідач вчасно не погашав заборгованість за кредитними договорами. Розмір заборгованості підтверджується наданими банком виписками про рух коштів та детальним розрахунком заборгованості по обом кредитним договорам, які є логічними, послідовними та не спростовані відповідачем.
Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком місцевого суду.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Так, відповідно до ч.1, 2 ст 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений уЗа змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та визнається учасниками справи, що 12.04.2018 між АТ «ПУМБ» та відповідачем була підписана заява № 2001014707901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за умовами якої, ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок, видано кредитну картку миттєвого випуску та встановлено на неї кредитний ліміт у сумі 5 000,00 грн. Своїм підписом відповідач у паспорті споживчого кредиту підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ «ПУМБ», а також надав завірені власним підписом, копії сторінок паспорта та ІПН (а.с. 12-14).
Також, 22.08.2023 між АТ «ПУМБ» та відповідачем в електронній формі була підписана заява № 1012637216 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за умовами якої, ОСОБА_1 отримав споживчий кредит «Рефінансування» в розмірі 2 570,49 грн. Електронним підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ «ПУМБ» та надав копії сторінок паспорта та ІПН (а.с. 15-18).
Факт отримання та користування кредитними коштами підтверджується виписками по особовому рахунку за періоди з 22.08.2023 по 09.04.2025 по кредитному договору № 1012637216 від 22.08.2023 та з 12.04.2018 по 09.04.2025 по кредитному договору № 2001014707901 від 12.04.2018, де вбачається рух коштів по рахункам відповідача (а.с. 32-40).
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.
Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитні договори між позивачем та відповідачкою не були б укладені, колегія суддів вважає, що укладення кредитних договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Підписавши вказані договори, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчого кредиту від АТ «ПУМБ»
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Зазначений договори є чинними та підлягають виконанню сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановлено, що, станом на дату звернення позивача до суду з цією заявою, відповідач ОСОБА_1 має не погашену заборгованість за кредитними договораи. не 
З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладення та підписання ОСОБА_1 кредитного договору з відповідачем, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.
Вищевказані договори містять суми основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування.
Враховуючи те, що за умовами вищезазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за основним боргом на підставі вищезазначених договорів підлягає стягненню з ОСОБА_1 , на користь АТ «ПУМБ».
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Як встановлено судом, нарахування судом першої інстанції відсотків здійснено в межах строку, узгодженого сторонами,
Згідно паспорту споживчого кредиту від 12.04.2018 року власноручно підписаного відповідач вбачається, що строк кредитування становить 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін.
Згідно заяви №1012637216 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб підписаного відповідачем 22.08.2023 року за допомогою кваліфікованого електронного підпису, строк кредитного договору становить 12 місяців, тобто до 22.08.2024 року.
Таким чином, апеляційним судом було встановлено, що між сторонами було узгоджено строки кредитування та повернення кредитним коштів, зокрема слід зазначити, що матеріли справи не містять заяви Банка чи відповідача стосовно відмови у продовженні кредитування за договором №2001014707901, від 12.04.2018 року, а тому і нарахування відсотків відповідає строку кредитного договору погодженого між сторонами.
Колегія суддів вважає, безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно пропущення строку позовної давності, оскільки як вбачається з матеріалів справи, остання погашення за кредитним договором відповідачем було здійснено 19.07.2022 року на суму 1702,32 грн., з позовом Банк звернувся 01.07.2025 року, тобто в межах трирічного строку, а тому доводи щодо пропуску позивачем строку для звернення до суду є помилковими.
Що стосується доводів скарги про стягнення з відповідача комісії за користування кредитом у розмірі 493,43 грн.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. 
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). 
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. 
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). 
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. 
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. 
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
З наведеного АТ «ПУМБ» розрахунку заборгованості вбачається, що до заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1012637216 від 22.08.2023 року була включена сума комісії 493,43 грн за обслуговування кредиту, що було передбачено п 5 Договору., однак враховуючи вищевикладену позицію, колегія суддів вважає, що дана вимога позивача була незаконна, оскільки така непередбачена Законом, а отже враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду від 25 серпня 2025 року в частині стягнення з відповідача на користь Банку комісії у розмірі 493,43 грн. підлягає скасуванню із відмовою у задоволенні позовних вимог в даній частині.
Інші доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вільногірського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості по комісії у розмірі 493 грн. 43 коп., скасувати та відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 21 січня 2026 року.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв 
Т.В. Космачевська