Справа №155/1717/25
Провадження №3/155/1/26

ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
09.02.2026 м. Горохів
Суддя Горохівського районного суду Волинської області Санакоєв Д.Т., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , з середньою освітою, пенсіонерки, розлученої, за вчинення нею адміністративних правопорушень передбачених ст.173, ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №597731, 14 жовтня 2025 року о 11 годині 10 хвилин в с. Колодеже по вул. Гнилувка ОСОБА_1 вчинила злісну непокору працівникам поліції, не виконувала законні вимоги, шарпала за верхній одяг, чим вчинила правопорушення передбачене ст.185 КУпАП.
Окрім того, з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №597732, 11 жовтня 2025 року о 11 годині 10 хвилин в с. Колодеже по вул. Гнилувка ОСОБА_1 перебуваючи в громадському місці виражалася нецензурними словами, грубо порушувала громадський порядок, чим вчинила правопорушення передбачене ст.173 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 та її захисник – адвокат Міщук І.В. не з`явились, однак подали письмову заяву про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 та пояснення в яких вину у вчиненні інкримінованих ОСОБА_1 адміністративних правопорушеннях заперечили, просили закрити провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративних правопорушень передбачених ст.173, ст.185КУпАП.
Ознайомившись із письмовими поясненнями, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають значення для розгляду справи, суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозиція ст.185 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011 в справі 1-28/2011, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).
Безпосереднім об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки.
Таким чином, особливість застосування ст.185 КУпАП полягає в тому, що вимога поліцейського, яку злісно не виконує правопорушник, спрямована на забезпечення громадського порядку і суспільної безпеки.
На таку особливість застосування ст.185 КУпАП вказав Верховний Суд України в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-2 КпАП)» де зазначив, що вимоги працівника поліції та його розпорядження це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, що має бути законодавчо обґрунтованим та спрямованим на охорону громадського порядку та суспільної безпеки.
Окрім того, диспозиція ст.173 КУпАП передбачає вчинення особою дрібного хуліганства, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
З об`єктивної сторони, хуліганство, незалежно від виду відповідальності (адміністративної чи кримінальної), характеризується порушенням громадського порядку, а з суб`єктивної сторони – умисною виною та мотивом явної неповаги до суспільства.
Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого ст.173 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.
Суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.
Дрібним хуліганством є правопорушення, за яке передбачена адміністративна (дрібне хуліганство) або кримінальна (злісне хуліганство) відповідальність, склад яких є один і той же: хуліганство це порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке передбачає вчинення дій, явно направлених на безпричинне порушення громадського порядку, на протиставлення йому себе, із ігноруванням прав і свобод інших осіб.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП та не може бути перекладено на суд.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.173 та ст.185 КУпАП, органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення надано: протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАД №597731 від 14.10.2025 року та ВАД №597732 від 14.10.225 року та їх копії, рапорти працівників поліції яким останні повідомляли про події що мали місце 14.10.2025 року в с. Колодеже по вул. Гнилувка, копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.10.2025 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 12.10.2025 року та оптичний диск із відео записами із нагрудної камери працівників поліції.
Однак, жоден із вищевказаних доказів не підтверджує наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованих адміністративних правопорушень.
Протоколи про адміністративні правопорушення самі по собі не є достатнім доказом вчинення вказаного правопорушення.
Суддя наголошує, що може спиратися лише на докази, які відповідають вимогам КУпАП. Рапорт поліцейського, у даному випадку, не може бути допустимим доказом кваліфікації інкримінованого діяння.
Відповідно до правової позиції Верховного суду викладеної у постанові від 20.05.2020 року у справі №524/5741/16: «Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень».
Із дослідженого у судовому засіданні відеозапису не встановлено жодних фактів повідомлення працівниками поліції розпоряджень або вимог ОСОБА_1 .
Також, даним відеозаписом не підтверджено вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства, тобто нецензурну лайку в громадських місцях та шарпання за формений одяг.
Обов`язковою ознакою для кваліфікації дій особи, як «дрібне хуліганство» необхідна наявність такого обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу ст. 173 КУпАП як «громадське місце».
Згідно з матеріалами події які мали місце 11.10.2025 року о 11 годині 10 хвилин відбувалися на приватній території домоволодіння, що є місцем проживання ОСОБА_1 . Дана територія не є громадським місцем.
До громадських місць не належать: власне помешкання (квартира, будинок); приватні подвір`я; закриті території підприємств, організацій, установ, що не призначені для загального доступу.
Жодних інших доказів на підтвердження вини особи в інкримінованому їй правопорушенні суду не надано.
У відповідності до вимог статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідків.
Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.173 та ст.185 КУпАП, оскільки органом, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів вини останньої у вчиненні інкримінованих їй правопорушень.
На переконання суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.
Пунктом 1 статті 247 КУпАП, визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Склад правопорушення містить в собі: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.
Відтак, у відповідності до ст.62 Конституції України, п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю складу в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.173 та ст.185 КУпАП.
Керуючись статтями 247, 256, 283, 284 КУпАП, суддя,
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.173 та ст.185 КУпАП.
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку поданняапеляційної скарги та може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Горохівського районного суду 
Волинської області         Д.Т.Санакоєв