Справа № 302/1748/25 
Провадження № 2/302/88/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області 
в особі головуючого судді Кривка В. П.,
з участю: секретарка судового засідання Липей В.В.,
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Белла В.М., до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошові сумі в розмірі 8500 грн щомісячно, 
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивачки
11.12.2025 року представник позивачки – адвокат Белла В.М. подав до суду в інтересах ОСОБА_1 вищенаведений позов, який обґрунтовано таким. Сторони уклали шлюб 10.09.2016 року. Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після одруження позивачка з відповідачем стали проживати, як одна сім`я, у будинку відповідача в АДРЕСА_1 . 03.02.2022 року відповідач виїхав на заробітки за межі України, а саме до міста Брно, Чехія та став проживати за адресою АДРЕСА_2 . Після цього в січні 2023 року позивачка з сином ОСОБА_4 також поїхала до відповідача, де проживали разом з ним. У Чехії відповідач працював та працює і на даний час будівельником, однак не офіційно, та отримував в середньому заробітну плату в розмірі 50 000 чеських крон, про що вона знає достовірно, так як відповідач приносив щомісяця заробіток додому та показував їй, відповідно яку отримує і на даний час. Однак у сторін почалися псуватись подружні стосунки, стали виникати сімейні сварки із-за поведінки відповідача, який самоусунувся від свого обов`язку утримувати сімейні вузи, як матеріально так і фізично. Відповідач відсторонився від сім`ї, перестав брати участь у спільному влаштуванні сімейних цінностей, самоусунувся від виховання та утримання малолітнього сина, став зловживати алкогольними напоями, у результаті чого між ними виникали сварки, та відповідач подеколи припускався до сімейного насильства, завдаючи позивачці побої. У зв`язку з цим з липня 2025 року позивачка та відповідач повністю перестали спілкуватись як дружина та чоловік, останній відокремився, став прожити окремо в іншій кімнаті, окремо самостійно харчуватись та не підтримувати жодних стосунків з позивачкою. Жодних грошових коштів на утримання сина ОСОБА_4 відповідач перестав надавати, у зв`язку з чим позивачка вимушена була самостійно влаштуватись на роботу, щоб отримати засоби на своє проживання та проживання малолітнього сина, який проживав разом з нею. 08.11.2025 року під час сварки відповідач знову заподіяв позивачці тілесні ушкодження, у зв`язку з чим остання повідомила правоохоронні органи, та відносно відповідача була відкрито провадження від 09.11.2025 року, та, як наслідок, відповідача було виселено з даного житла і він став проживати окремо у свого брата за адресою АДРЕСА_3 . Після цього позивачка з сином повернулась в Україну та стали постійно проживати в будинку її батьків в с.Синевир, 1229, Хустського району Закарпатської області. На даний час відповідач повністю відсторонився від сім`ї, жодних сімейних відносин не підтримує, не цікавиться сім`єю, її добробутом, матеріальним станом, життям та потребами свого сина, побутовими та іншими проблемами. Відповідач не надсилає жодних коштів для утримання сім`ї. А тому, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, нехтування відповідачем сімейними цінностями та обов`язками. Кожний із них живе своїм життям. Відповідач не дбає про сім`ю та її добробут, всі витрати, пов`язані з сім`єю, з вихованням та утриманням малолітнього сина покладені на позивачку. Між сторонами на даний момент взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Шлюб між позивачкою та відповідачем на даний час носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. Після розірвання шлюбу син сторін продовжить проживати разом з позивачкою, з якою проживає і на даний час. Син сторін потребує матеріальної підтримки з боку свого батька, тобто відповідача, який зобов`язаний утримувати свою дитину матеріально до повноліття нарівні з позивачкою шляхом сплати аліментів. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитись не вдалося, позивачка вимушена звертатись до суду, прохаючи задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , оскільки самостійно повністю матеріально забезпечити його позивачка неспроможна. Позивачці відомий місячний заробіток відповідача, який в середньому становить 50 000 чеських крон на місяць, що в перерахунку на гривні по офіційному курсу НБУ станом на 10.12.2025 року (202,33 грн. за 100 CZK) становить біля 101 166 грн. Зважаючи на щомісячний дохід відповідача, його фінансові можливості, позивачка вважає, що необхідний та достатній розмір аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 дорівнює 8 500 грн. на місяць. 

Винесені в справі процесуальні рішення
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позиції сторін за змістом процесуальних заяв
Позивачка та її представник -адвокат Белла В.М. у судове засідання на розгляд справи не з`явилися, проте останній подав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачки з позицією підтримки позову.
Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце такого він повідомлявся належним чином, причини його неявки суду невідомі. 20.12.2025 року відповідач отримав копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, однак станом на 26.01.2026 року відзив на позовну заяву він не подав, строк для подачі такого сплив.
Оцінивши зміст позову, позицію сторони позивачки, подані в справу докази, суд дійшов такого висновку.

Встановлені судом обставини 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 10.09.2016 року у виконавчому комітеті Вільшанівської сільради Хустського району Закарпатської області, про що 10.09.2016 року складено відповідний актовий запис №6, прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка- ОСОБА_7 , дружини- ОСОБА_7 , що вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
У сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 , про що 22.02.2018 року складено відповідний актовий запис №225, що вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою виконкома Синевирської сільради Хустського району Закарпатської області №1080 від 03.12.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 переїхала з АДРЕСА_5 , де і проживає фактично на час видачі довідки.
Згідно з офіційним звітом про відрахування від 09.11.2025 року Управління загальної злочинності міської поліції Брно Чеської Республіки 09.11.2025 було прийнято рішення про виселення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі спільного житла за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживав разом з дружиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та безпосередньої околиці на відстані 100 м від цієї квартири та з усієї АДРЕСА_2 на термін 14 днів у зв`язку з встановлення фактів, що були оцінені як небезпечність насильницької особи.
Позивачка також подала в справу копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 та візу на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права
Щодо вимоги про розірвання шлюбу
Позивачка вказала, що вона з відповідачем спільно у шлюбі не проживають, шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім`ї сторони не підтримують. Сторони проживають у різних країнах. Ці обставини відповідачем не заперечені. Жодна із сторін не заявила клопотання про вжиття судом заходів для примирення у шлюбі. 
Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.
За наведених обставин, суд вважає, що відновлення шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки жодна сторона не бажає примирення у шлюбі. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.112 СК України.
Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина
Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.3, ч.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Згідно з ч.1 ст.18, ч.1,2 ст.27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Суд бере до уваги, що позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів стосовно ні свого доходу, ані доходу відповідача, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, відомостей про наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав на підставі яких суд би мав можливість встановити обставини щодо матеріального становища позивачки та платника аліментів, та надати цьому відповідну правову оцінку при визначенні розміру аліментів.
Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з найкращих інтересів дитини та враховує те, що відповідачем не надано доказів того, що він є непрацездатним, має інвалідність чи є пенсіонером, чи має на утриманні інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, що могло б свідчити про неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.
Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі "Хант проти України", Заява N 31111/04, п.54). 
Крім того, відповідач не подав суду ні відзив, ані жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог в частині стягнення аліментів на дитину, що могло б свідчити, зокрема про неможливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 8500 грн щомісячно.
З урахуванням фактичних обставин справи, виходячи з найкращих інтересів дитини, та вимог чинного законодавства щодо рівного обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд доходить висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Частиною 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Розподіл судових витрат
Позивачка сплатила судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп за подання позову про розірвання шлюбу. Натомість вона звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», за цих підстав судовий збір за вимогу про стягнення аліментів нею не сплачувався.
Позивачка подала позов 11.12.2025 року.
Відповідно до ч.1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Отже, згідно ч.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України, ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп, а в користь позивачки – 1211 грн 20 коп.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 273, 279 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Розірвати шлюб укладений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП - НОМЕР_5 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ), який зареєстрований 10.09.2016 року у виконавчому комітеті Вільшанівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що 10.09.2016 року складено відповідний актовий запис № 6.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 8500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.12.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору:
- у сумі 1211 грн 20 коп на користь держави;
- у сумі 1211 грн 20 коп на користь ОСОБА_1 .
Рішення в частині стягнення аліментів в межах одного місяця підлягає негайному виконанню.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо в Закарпатський апеляційний суд або через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України. 
Рішення складено 27.01.2026 року.

Суддя	  	В. П. Кривка