Справа № 353/1011/24 
Провадження № 22-ц/4808/157/26 
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» – Хлопкової Марії Сергіївни на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року, ухвалене в складі судді Бейка А. М. в селищі Рожнятові, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2024 року представник ТОВ «Юніт Капітал» – адвокат Тараненко А. І. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 318746175 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідачка за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт товариства, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору, та в подальшому подала відповідну заявку на отримання коштів, в якій вказала свої персональні дані, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів тощо. 
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 11000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Одразу після укладення договору кредитодавець перерахував позичальнику на його кредитну картку перший транш за договором в сумі 10500 грн, отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі. Водночас відповідачка своїх зобов`язань щодо повернення кредиту належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором.
Представник позивача також зазначав про те, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01 та додаткові угоди до договору факторингу, які продовжили строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Відповідно до умов договору факторингу до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги, зокрема до відповідачки за кредитним договором № 318746175 від 11 червня 2021 року на загальну суму 23226 грн.
Окрім цього, 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, з урахуванням додаткових угод до цього договору, які продовжили строк його дії без зміни основних умов, у відповідності до умов якого право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 7 від 28 жовтня 2021 року до цього договору, перейшло зокрема, до відповідачки на загальну суму 36991,50 грн.
В подальшому, а саме 14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором на загальну суму 36991,50 грн.
Отже, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювали нарахувань процентів за кредитним договором. Також представник позивача наголошував, що в долучених до позовної заяви розрахунках заборгованості наявне балансове списання грошових коштів під час відступлення права вимоги, яке жодним чином не стосується сплати заборгованості відповідачкою.
Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 318746175 від 11 червня 2021 року в розмірі 36991,50 грн, а також витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
В обґрунтування рішення суд зазначив, що ТОВ «Юніт Капітал» не надало доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 318746175, оскільки правовідносини за вказаним кредитним договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 виникли тільки 11 червня 2021 року, тобто пізніше, ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. На час укладення договору факторингу № 28/1118-01 у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим таке право не могло перейти до кожного з наступних факторів, у тому числі й до позивача, за спірними договорами факторингу.
За таких обставин, суд першої інстанції виснував, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідачки та наявність у нього права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Крім того, суд зазначив, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості відображено сплату відповідачкою всієї суми нарахованої їй заборгованості, що додатково підтверджує відсутність підстав для задоволення позову.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд вказав, що судові витрати покладаються на позивача. 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Керівник ТОВ «Юніт Капітал» – Хлопкова М. С. на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, обставинам справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив факт укладення відповідачкою кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підтвердив наявність зобов`язань, що виникли на його підставі. Разом з тим, суд першої інстанції, на думку представника апелянта, дійшов помилкового висновку про недоведеність факту відступлення права грошової вимоги. В обґрунтування зазначених доводів апеляційної скарги представник товариства наводить обставини, викладені в позовній заяві та додатково мотивує апеляційну скаргу тим, що відступлення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретного, дійсного та чинного зобов`язання, оскільки перехід права вимоги відбувався в момент підписання реєстру прав вимоги. Рєстри про передачу права вимоги, наявні у матеріалах справи, були складені та підписані уже після укладення ОСОБА_1 кредитного договору та містили конкретні дані щодо зобов`язання. 
Отже, наведене свідчить про те, що позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором № 318746175 від 11 червня 2021 року, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.
Представник апелянта звертає увагу також на те, що на підтвердження заявлених позовних вимог товариство до позову долучило розрахунки заборгованості, складені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Зазначені документи є належними, допустимими, повними та вичерпними доказами існування заборгованості, оскільки містять усі необхідні обчислення сум, що заявляються до стягнення. Крім того, такі розрахунки відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», при цьому ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» самостійних нарахувань не здійснювали. У позові зазначалося, що наведені розрахунку відображають балансове списання грошових коштів у зв`язку з відступленням права вимоги від клієнта до фактора відповідно до правил бухгалтерського обліку, що не має відношення до фактичної сплати заборгованості боржником, однак суд першої інстанції зазначене залишив поза увагою, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо відсутності заборгованості у відповідачки за спірним кредитним договором.
Враховуючи викладене, керівник товариства просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» задоволити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 318746175 від 11 червня 2021 року у розмірі 36991,50 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 12056 грн, з яких: судовий збір у розмірі 6056 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Зазначила, що рішення суду першої інстанції уважає законним, оскільки у зв`язку зі сплатою нею заборгованості та виконанням зобов`язань перед кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір кредитної лінії № 318746175 від 11 червня 2021 року припинив свою дію, а отже, позивач не набув жодного права вимоги до неї.
Керівник ТОВ «Юніт Капітал» – Хлопкова М. С. подала додаткові пояснення у справі, в яких просила під час розгляду цієї справи врахувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року № 727/2790/25 щодо правомірності переходу права вимоги на підставі договору факторингу № 28/1118-9128 від 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». 
Крім того, заперечила доводи відзиву про нібито сплату відповідачкою заборгованості за спірним кредитним договором, зазначивши, що такі доводи не підтверджені жодними доказами, а відображення певних сум у графі «сплачено» свідчить лише про балансове списання коштів у зв`язку із відступленням прав вимоги, а не про фактичне виконання відповідачкою зобов`язань за договором.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 11 червня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 318746175 у формі електронного документа, за яким кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 11000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов договору.
Згідно із п. 1.3 договору кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 10500 грн одразу після укладення договору.
Кредитна лінія надається строком на 28 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період) (п. 1.7. договору).
Згідно із п. 1.8. договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії, може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Відповідно до п. 1.9. умов договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку:
1.9.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним;
1.9.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті.
Згідно із пунктом 1.9.3. договору у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору.
Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору.
Пунктом 1.11 договору передбачено, що основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п. 1.12. договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п.1.12.1. договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час.
Згідно з пунктом 1.12. сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах:
1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду;
1.12.2. з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним;
1.12.3. можливість отримання позичальником нових траншів блокується.
Пунктом 1.13. договору визначено, що проценти нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником.
Пунктом 4.2. договору передбачено, що строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.7 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7. договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання
Пунктом 4.3. договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Вказаний договір був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора MNV78Y7D 11 червня 2021 року (а.с.11-13).
У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 11 червня 2021 року зазначені персональні дані позичальника ОСОБА_1 , дата укладення договору – 11 червня 2021 року, сума кредиту 10500 грн, строк кредиту – 28 днів, номер карти позичальника 5457-08ХХ-ХХХХ-0689 (а.с. 21).
Факт перерахування коштів у сумі 10500 грн на банківську карту № НОМЕР_1 підтверджується електронним листом АТ «Таскомбанк» від 08 серпня 2024 року та відповідним платіжним дорученням, в якому в графі «призначення платежу» зазначено – переказ коштів згідно договору № 318746175 від 11.06.2021 ОСОБА_1 (а.с. 30-31).
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01.
У вказаному договорі сторони обумовили, що:
клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (пункт 2.1);
фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не змінює попередній (пункт 2.2);
фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог, сплачується Фактором одним платежем протягом (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди (пункт 3.1);
право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (пункт 4.1.);
договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін (пункт 8.4 договору) (а.с. 32-37).
У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткові угоди до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01:
від 28 листопада 2019 року № 19, якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року;
від 31 грудня 2020 року № 26, якою викладено договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 у новій редакції, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року;
від 31 грудня 2021 року № 27, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року;
від 31 грудня 2022 року № 31, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2023 року;
від 31 грудня 2023 року № 32, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с. 37 зворот-44). 
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 10 серпня 2021 року № 146 до договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 318746175 від 11 червня 2021 року на загальну суму 23226 грн, з якої: заборгованість за тілом кредиту – 10500 грн, заборгованість за відсотками – 12726 грн (а.с. 44 зворот, 45-46).
ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу 05 серпня 2020 року № 05/0820-01. В подальшому сторони також уклали низку додаткових угод: № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії вказаного договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін. Предметом зазначеного договору факторингу є відступлення права вимоги, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку договору (п. 4.1.) (а.с. 46-51).
У витязі з реєстру прав вимоги № 7 від 10 жовтня 2021 року під порядковим номером 15411 зазначено боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору – 318746175, дата кредитного договору – 11 червня 2021 року, заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) – 10500 грн, заборгованість за відсотками – 18763,50 грн, загальна заборгованість (сума відступленої грошової вимоги) – 29263,50 грн (а.с.51 зворот, 52-53).
14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі божників, який формується згідно з додатком № 1 є невід`ємною частиною договору (а.с. 53 зворот, 54-57). 
У витязі з реєстру боржників до договору факторингу № 14/02/2022-01 від 14 лютого 2022 року під порядковим номером 5233 зазначено боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору – 318746175, дата кредитного договору – 11 червня 2021 року, заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) – 10500 грн, заборгованість за відсотками – 26491,50 грн, загальна заборгованість (сума відступленої грошової вимоги) – 36991,50 грн (а.с.57 зворот, 58).
Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 318746175 від 11 червня 2021 року сума до сплати станом на 10 серпня 2021 року ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 10500 грн, за відсотками – 12726 грн. Відомості щодо оплат відсутні (а.с.59). 
Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором № 318746175 від 11 червня 2021 року сума до сплати станом на 28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 10500 грн, за відсотками – 26491,50 грн. Відомості щодо оплат відсутні (а.с.60). 
Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 318746175 від 11 червня 2021 року заборгованість ОСОБА_2 перед ТОВ «Юніт Капітал» станом на 18 вересня 2024 року становить 36991,50 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту року становить 10500 грн, прострочена заборгованість за процентами – 26491,50 грн (а.с. 61).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Положення частини першої статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд першої інстанції на підставі поданих позивачем доказів встановив, що 11 червня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 318746175 шляхом використання позичальником електронного підпису, що визначено статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» та відповідає приписам частини першої статті 205 ЦК України. 
Керівник ТОВ «Юніт Капітал» у апеляційній скарзі зазначив про правильність висновку суду першої інстанції у цій частині, отже, факт укладення між первісним кредитором та відповідачкою договору кредитної лінії № 318746175 від 11 червня 2021 року, є доведеним.
На виконання умов вказаного кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідачки, вказаний нею у заявці на отримання грошових коштів в кредит, грошові кошти в розмірі 10500,00 грн.
Зазначене свідчить про те, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, погодженому сторонами.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 318746175 від 11 червня 2021 року на підставі договорів факторингу, додаткових угод, якими продовжено строк дії договорів факторингу, а також на підставі реєстрів прав вимоги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції серед іншого посилався на те, що позивачем не доведено факт переходу права вимоги до відповідачки за укладеним договором.
Апеляційний суд вважає зазначений висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на таке.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з частиною другою статті 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
У постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 Верховний Суд, висновки якої просила врахувати керівник апелянта, зазначив, що: допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги; наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу; майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу; у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки); майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 4 вказаного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги. Так, згідно з п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Такі ж умови зазначено і в договорах факторингу, укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а також між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал».
Отже, умови зазначених договорів передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу неодноразово було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Рєстри про передачу права вимоги, наявні у матеріалах справи, були складені та підписані уже після укладення ОСОБА_1 договору кредитної лінії.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ТОВ «Юніт Капітал» у встановленому законом порядку набуло право вимоги до відповідачки за договором кредитної лінії № 318746175 від 11 червня 2021 року, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованими.
Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості відображено сплату відповідачкою всієї суми нарахованої їй заборгованості.
Так, у розрахунках, наданих ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» під час відступлення прав вимоги, відображено балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора відповідно до правил бухгалтерського обліку, яке жодним чином не свідчить про сплату заборгованості боржником.
У контексті передачі права вимоги за кредитом балансове списання означає, що фінансова компанія припиняє відображати заборгованість боржника як актив у своєму балансі, оскільки відповідне право вимоги передано іншому суб`єкту (фактору) на підставі договору факторингу.
Отже, наведені обставини не підтверджують сплату відповідачкою заборгованості за спірним договором кредитної лінії. Більше того, у наданих позивачем розрахунках міститься окрема графа, що відображає сплату позичальником коштів за договором, однак відомості про здійснення відповідачкою будь-яких платежів у цій графі відсутні. Представник позивача у суді першої інстанції наголошував на наведеному, проте суд першої інстанції залишив поза увагою такі обставини.
Доводи відповідачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про повне виконання нею зобов`язань за кредитним договором, належними та допустимими доказами також не підтверджені.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти нараховані у межах строку кредитування та за процентною ставкою, визначеною умовами договору, у зв`язку з чим апеляційний суд уважає доведеним розмір заборгованості, заявлений у позовній заяві, який підлягає стягненню на користь позивача, а саме у загальній сумі 36 991,50 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту складає 10 500 грн, а прострочена заборгованість за процентами – 26 491,50 грн.
Правильність зазначеного розрахунку відповідачкою не спростовано, контррозрахунок заборгованості до матеріалів справи не подано. 
Доводи відповідачки щодо пропуску позивачем строку позовної давності колегія суддів уважає необґрунтованими з огляду на таке. 
З матеріалів справи встановлено, що договір кредитної лінії № 318746175 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено 11 червня 2021 року строком на 28 днів, тобто до 09 липня 2021 року. 
ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 у жовтні 2024 року.
Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався указами Президента України та триває дотепер.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказаний Закон набрав чинності 17 березня 2022 року.
Отже, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року (а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився на деякий час), що в спірному випадку свідчить про те, що позивач не пропустив визначену чинним на час звернення законодавством позовну давність.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскаржуване рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Юніт Капітал» задоволити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за договором кредитної лінії № 318746175 від 11 червня 2021 року в розмірі 36991,50 грн.
Щодо судових витрат 
Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи (довічно), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 887976, а тому є такою, що згідно із законом звільнена від сплати судового збору.
За таких обставин, з урахуванням задоволення позову та апеляційної скарги, сплачений судовий збір у цій справі за подання позову у розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн необхідно компенсувати ТОВ «Юніт Капітал» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Представник ТОВ «Юніт Капітал» у позовній заяві та апеляційній скарзі просив суд стягнути з відповідачки на користь товариства витрати на правову допомогу в суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На обґрунтування заявленого розміру витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію договору про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09 вересня 2024 року, укладеного між АБ «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал», із протоколом погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09 вересня 2024 року, який є додатком до договору, додаткову угоду № 10 до договору про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09 вересня 2024 року, а також акт прийому-передачі наданих послуг від 09 вересня 2024 року на загальну суму 6000 грн. 
Отже, представником позивача надано належні та допустимі докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, понесених у суді першої інстанції, а тому, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, такі витрати необхідно стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Юніт Капітал». Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони. 
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» – Хлопкової Марії Сергіївни задовольнити.
Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договором кредитної лінії № 318746175 від 11 червня 2021 року у розмірі 36991,50 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 6 000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір за подання позову у розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 10 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта