Провадження № 2/679/134/2026
Справа № 679/1147/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року місто Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:
головуючого судді Грибанової Л.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Рябуха О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Нетішинського міського суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 – про стягнення аліментів на утримання дитини –

встановив:

14 серпня 2025 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 – про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.1-2).
В обґрунтування позовних вимог позивачем ОСОБА_1 зазначено, що:
05 жовтня 2018 року, відповідно до рішення Нетішинського міського суду від 05 жовтня 2018 року, шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 – розірвано, водночас, дитина подружжя – донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є зареєстрованою та проживає разом з позивачем ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними витягами з Реєстру Нетішинської територіальної громади, відповідно, позивач ОСОБА_1 самостійно несе всі обов`язки по утриманню та вихованню дитини,
відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я та за віком є працездатним, і, займаючись підприємницькою діяльністю, має можливість працювати та здійснювати виплату аліментів на утримання своєї доньки ОСОБА_4 , яка потребує належного розвитку та забезпечення харчуванням, одягом, речами, ліками, тощо, враховуючи, що зобов`язань щодо утримання інших осіб, в тому числі, інших неповнолітніх дітей, – відповідач ОСОБА_2 не має, як і не має будь-яких стягнень по виконавчим документам,
що і слугувало підставою для звернення до суду з позовам, в інтересах дитини, так як приписи ст.141 СК України встановлюють рівність прав та обов`язків батьків стосовно дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини,
у зв`язку з чим, позивач ОСОБА_1 , враховуючи положення ст.150 СК України, відповідно до яких – батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 , – аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

20 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 – про стягнення аліментів на утримання дитини, відповідно до ухвали Нетішинського міського суду від 20 серпня 2025 року (а.с.20), – відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, з призначенням судового засідання.
Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином.
У строк, встановлений судом в ухвалі Нетішинського міського суду від 20 серпня 2025 року, відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву – не надав, будь-яких клопотань з приводу руху та розгляду цивільного провадження – до суду не скерував.

У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України – фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У судовому засіданні встановлено:
відповідно до рішення Нетішинського міського суду від 05 жовтня 2018 року (а.с.9-10) – шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області 29 грудня 1999 року (актовий запис №259) – розірвано,
відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницької області 02 жовтня 2012 року (а.с.8), батьками дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: позивач ОСОБА_1 – матір`ю, відповідач ОСОБА_2 – батьком, про що свідчить складений відповідний актовий запис за №381 від 02 жовтня 2012 року,
відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади ВК НМР за №2025/010729852 від 02 серпня 2025 року (а.с.6) та за №2025/010730088 від 02 серпня 2025 року (а.с.7) – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за даними Нетішиснької територіальної громади, є зареєстрованою та проживає по АДРЕСА_1 , тобто, за місцем реєстрації та проживання своєї матері – позивача ОСОБА_1 , на що вказує і відмітка у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій області 20 вересня 2000 року, на ім`я останньої (а.с.3-5),
за змістом витягу від 12 серпня 2025 року (а.с.11-15) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 10 вересня 2004 року зареєстрований в статусі фізичної особи-підприємця, з основним видом діяльності: 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціальних магазинах.

Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси – у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є – справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист – є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст.16 ЦК України, за приписами якої – кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору – на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).
Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень – Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, а також, практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України), оскільки, згідно із ст.9 Конституції України, – Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція), підлягає застосуванню в Україні, як частина національного законодавства, що повністю узгоджується з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, за якими – суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства, при цьому, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст.7 ч.8, ст.7 ч.9 СК України).
Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку батьків утримувати дитину та виконання обов`язків подружжя по утриманню дітей, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України), зокрема, главою 15 СК України.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими (ст.8, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).
У відповідності до положень ст.51 Конституції України та ст.150, ст.180 СК України – батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
При цьому, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України).
Водночас, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ст.152 ч.1 СК України).
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року та іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України, і регулювання сімейних відносин – має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст.7 СК України).
Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, і, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, при цьому, найкращі інтереси дитини – є предметом їх основного піклування (ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року).
Тобто, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року).
Відповідно до положень ст.8 Конвенції – кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Тож, у відповідності до діючого законодавства – дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст.181 ч.3 СК України – за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину – не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст.182 ч.2 СК України).
Згідно ст.183 ч.1 СК України – частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При цьому, розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України.
Так, згідно положень ст.182 ч.1 СК України, – при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини,
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів,
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав,
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів,
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст.192 СК України).
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви (ст.191 СК України).
У відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» за №4059-IX від 19 листопада 2024 року (ст.7) – з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає для: дітей віком до 6 років – 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років – 3196 гривень.
У відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» за №4695-IX від 03 грудня 2025 року (ст.7) – з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає для: дітей віком до 6 років – 2817 гривень, дітей віком від 6 до 18 років – 3512 гривень.
Приймаючи до уваги вищезазначене, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, а також, беручи до уваги позицію учасників судового процесу, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, – приходить висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 – про стягнення аліментів на утримання дитини, – підлягає задоволенню, так як, у судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини – доньки сторін у справі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття, оскільки:
відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить актовий запис за №381 від 02 жовтня 2012 року, відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницької області 02 жовтня 2012 року, яка, мешкаючи разом з позивачем ОСОБА_1 , на що вказують довідки про реєстрацію місця проживання, – потребує матеріального забезпечення та фінансової допомоги з боку батька – відповідача ОСОБА_2 , так як батьки зобов`язані, піклуючись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що забезпечується системою державного контролю, яка встановлена законом, і відповідач ОСОБА_2 , не будучи особою з інвалідністю, являючись працездатним та займаючись підприємницькою діяльністю, отримуючи певний дохід, – може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, і будь-яких доказів на підтвердження неспроможності сплати аліментів у визначеній за змістом позову частці з боку відповідача ОСОБА_2 до суду – не надано, інформації, що свідчила б про стан здоров`я відповідача ОСОБА_2 , який би позбавляв останнього можливості працювати, в судовому засіданні – не здобуто.
Таким чином, на переконання суду, розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, – відповідає вимогам сімейного законодавства, а також, на переконання суду, забезпечить фізичний, духовний та моральний розвиток перш за все – дитини, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку, та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а також, не суперечить вимогам закону та буде відповідати засадам добросовісності, розумності та справедливості.
За приписами усталеної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29).
З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення, оскільки, у відповідності до положень ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, – суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць.
Крім того, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ЦПК України та задоволенням позовної заяви, а саме, ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, відповідно до яких – судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача (ст.141 ЦПК України), водночас, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , на підставі ст.5 ч.1 п.3) Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, – стягнувши з відповідача ОСОБА_2 – судовий збір, необхідний до сплати при зверненні до суду з позовом, що становить 1211 гривень 20 копійок, на користь держави, у зв`язку з задоволенням позовної заяви.
На підставі викладеного, з урахуванням положень ст.180, ст.181, ст.182, ст.183, ст.191 СК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 142, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд, –

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 – про стягнення аліментів на утримання дитини, – задовольнити повністю.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто, з 14 серпня 2025 року, та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , в дохід держави – судовий збір, що становить суму у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Допустити негайне виконання рішення суду у справі про стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка міста Кам`янець-Подільський Хмельницької області, РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій області 20 вересня 2000 року, зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , не зареєстрований, фактичне місце проживання – АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 08 січня 2026 року.

Суддя: