ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/726/25	Головуючий у 1-й інстанції Слдомора Р.О. 	
Провадження № 22-ц/817/961/25 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Дідух М.Є. 
представник апелянтки — Бахіра Р.Д.,
представника військоврї частини НОМЕР_1 — Вакала Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 595/726/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2025 року (ухвалене суддею Содоморою Р.О., повний текст якого складено 07 липня 2025 року) в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Бучацький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Військова частина НОМЕР_1 , про оголошення особи загиблим під час виконання військового обов`язку по захисту держави,

В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року ОСОБА_2 (далі — заявниця, апелянтка), в інтересах якої діє адвокат Бахір Р.Д., звернулася до суду із заявою про оголошення ОСОБА_3 загиблим під час виконання військового обов`язку по захисту держави.
Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 08 липня 2023 року призваний на військову службу відповідно до Указу Президента від 24 лютого 2022 року № 69/2022 року та проходив службу у Збройних Силах України, зокрема військовій частині НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 отримав поранення в результаті ворожого обстрілу в районі населеного пункту Богданівка Донецької області. 11 жовтня 2024 року ОСОБА_2 повідомлена, що її син стрілець - номер обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_3 зник безвісти 08 жовтня 2024 року в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області під час артилерійського обстрілу та ударів противником FPV-дронами по позиції 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується актом службового розслідування № 27988кп від 24 жовтня 2024 року, проведеного на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 жовтня 2024 року №3946А-АД «Про призначення службового розслідування для уточнення причин і умов зникнення безвісти за особливих обставин військовослужбовців НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ». На час проведення службового розслідування територія в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області, на якій відбулось бойове зіткнення військовослужбовців НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з противником є непідконтрольною Збройним Силам України. Службовим розслідуванням неправомірних дій, які могли призвести до зникнення безвісті за особливих обставин молодшого сержанта ОСОБА_3 не виявлено. Вини ОСОБА_3 також не виявлено.
Зазначає, що від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні обов`язку з несення військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як матері та члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, а саме: отримання виплат передбачених законодавством, оформлення спадщини.
У зв`язку з наведеним, заявниця просила суд оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця, загиблим ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання військового обов`язку по захисту держави України в російсько-українській війні.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 , відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Бахір Р.Д., подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно даних «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, в підрозділі 2 розділу 1 зазначено, що датою початку бойових дій на території населеного пункту Часів Яр Часовоярської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області за винятком с.Богданівка є 24 лютого 2022 року, а датою завершення бойових дій 06 серпня 2024 року.
Зазначає, що актом службового розслідування № 27988кп від 24 жовтня 2024 року, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 жовтня 2024 року, сповіщенням про зниклого безвісти № 2639 від 16 листопада 2024 року, іншими доказами доведено, що ОСОБА_3 08 жовтня 2024 року зник безвісти в зоні проведення активних бойових дій за обставин, що надають підстави обґрунтовано припускати його смерть під час обстрілу військами країни-агресора.
На думку апелянта, суд першої інстанції, проігнорувавши дані про дату завершення бойових дій в районі населеного пункту Часів Яр 06 серпня 2024 року, упереджено, всупереч ст.46 ЦК України помилково дійшов висновку, що оскільки Часовоярська міська територіальна громада за винятком с.Богданівка Бахмутського району Донецької області, є територією активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, то заяву про визнання ОСОБА_3 загиблим подано до суду передчасно.
Звертає увагу на те, що на час розгляду даної справи сплив шестимісячний строк з дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі ОСОБА_3 в районі населеного пункту Часів Яр Часовоярської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області. Як зазначено в акті службового розслідування на час проведення службового розслідування територія в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області, на якій відбулось бойове зіткнення військовослужбовців НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з противником, є непідконтрольною Збройним Силам України.
Таких чином, ОСОБА_3 зник безвісти у зв`язку з активними воєнними діями, за обставин, які загрожували йому смертю, і в місці його постійного проживання немає відомостей про місце його перебування більше шести місяців після закінчення активних бойових дій в місці його зникнення, однак суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам і ухвалив незаконне рішення.
У зв`язку з наведеним просить рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити в повному обсязі.
06 серпня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від військової частини НОМЕР_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивовано тим, що службове розслідування про встановлення факту зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 є недостатнім доказом для встановлення судом конкретних обставин його загибелі (оголошення померлим). Вся інформація, яка наявна у військовій частині НОМЕР_1 , викладена у службовому розслідуванні, яке міститься у матеріалах справи. На сьогоднішній день щодо ОСОБА_3 жодна інша інформація не надходила. Крім того, зазначено, що військова частина не заперечує, що відповідно до ч.2 ст.46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою, після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи, суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше шести місяців. Однак, згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №376 від 25 лютого 2025 року (зі змінами) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» бойові дії в населеному пункті Часів Яр Донецької ведуться і по сьогоднішній день. Крім цього, зазначає, що до заяви не додано документів, які спростовують перебування в полоні Жукевича В.М.
У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В судовому засіданні представник апелянтки - адвокат Бахір Р.Д., апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.
Представник третьої особи військової частини НОМЕР_1 — Вакал Д.В. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду. Крім того, позивач надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками записані: ОСОБА_4 – батько та ОСОБА_5 – мати. Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».
Із витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №176 від 08 липня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 , призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 - командир відділення 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що з 08 липня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Із довідки №2967 від 02 квітня 2024 року, виданої ВЧ НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 отримав поранення під час виконання ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини.
Як вбачається із сповіщення сім`ї №3/8970 від 11 жовтня 2024 року, адресованого ОСОБА_2 , стрілець – номер обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_3 , 1988 року народження, зник безвісти 08 жовтня 2024 року у районі н.п. Часів Яр Донецької області під час артилерійського обстрілу та ударів противником FPV-дронами по позиції 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Із витягу з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв. №158 від 9 жовтня 2024 року вбачається, що в період з 06:00 по 06:25 08 жовтня 2024 року під час артилерійського обстрілу та ударів противником FPV-дронами по вогневій позиції «Дим» НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_1 було втрачено зв`язок та візуальний контакт (зникли безвісти) стрілець-помічник гранатометника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_8 , стрілець-номер обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_3 та стрілець-снайпер 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_9 . Тіла військовослужбовців не знайдено.
Як вбачається із акту службового розслідування № 27988кп від 24 жовтня 2024 року, яке проведено згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 жовтня 2024 року № 3946А-АД «Про призначення службового розслідування для уточнення причин і умов зникнення безвісти за особливих обставин військовослужбовців НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 », в період з 06:00 по 06:25 08 жовтня 2024 року під час здійснення противником артилерійського обстрілу та ударів противником FPV-дронами по вогневій позиції «Дим» НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_1 було втрачено зв`язок та візуальний контакт (зникли безвісти) стрілець-номер обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_3 старший сержант ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_9 .
Відомості про самовільне залишення частини, дезертирство під час бою, добровільну здачу у полон молодшим сержантом ОСОБА_3 не підтверджено, від групи цивільно-військового співробітництва штабу ВЧ НОМЕР_1 інформації не надходило. Інформації про перебування молодшого сержанта ОСОБА_3 в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння під час бойових дій 08 жовтня 2024 року не надходило.
Аеророзвідка в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області, де відбулося зникнення, візуального та голосового контактів із солдатом ОСОБА_9 , молодшим сержантом ОСОБА_3 та старшим сержантом ОСОБА_8 в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області з 08 жовтня 2024 року по час завершення службової перевірки не проводилась у зв`язку із безперебійною роботою ворожого комплексу радіоелектронної боротьби, що унеможливлює використання керованих літальних апаратів. На час проведення службового розслідування територія в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області, на якій відбулось бойове зіткнення військовослужбовців НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з противником, є непідконтрольною Збройним Силам України.
Причиною зникнення безвісті за особливих обставин молодшого сержанта ОСОБА_3 та військовослужбовців ОСОБА_8 і ОСОБА_9 є високо інтенсивні артилерійські та мінометні обстріли, а також обстріли з використанням FVP-дронів, оснащених вибуховим пристроєм з боку противника під час виконання бойового завдання стрільцем-номером обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_3 разом з старшим сержантом ОСОБА_8 , солдатом ОСОБА_9 .
Умовою, що сприяла зникненню безвісті за особливих обставин молодшого сержанта ОСОБА_3 , старшого сержанта ОСОБА_8 , солдата ОСОБА_9 є ведення активних бойових дій солдатом ОСОБА_9 , молодшим сержантом ОСОБА_3 старшим сержантом ОСОБА_8 у складі НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 08 жовтня 2024 року в районі населеного пункту АДРЕСА_1 та активних оборонних і штурмових дій противника.
09 жовтня 2024 року тимчасово виконуючий обов`язки командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_10 подав рапорт на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 про призначення службового розслідування за фактом зникнення безвісти 08 жовтня 2024 року старшого сержанта ОСОБА_8 , молодшого сержанта ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_9 .
З копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 жовтня 2024 року вбачається, що молодший сержант ОСОБА_3 стрілець-номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, призваний по мобілізації, 08 жовтня 2024 року припинив участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України в районах проведення воєнних (бойових) дій у зв`язку із зникненням безвісти.
В рамках службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 жовтня 2024 року №3946А-АД відібрано пояснення у ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Згідно копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 жовтня 2024 року №3311А-ОД, службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09 жовтня 2024 року №3946А-АД, вважати завершеним, молодшого сержанта ОСОБА_3 вважати зниклим безвісти.
Також до матеріалів справи долучено довідку №402 від 20 січня 2025 року, з якої вбачається, що молодший сержант ОСОБА_3 в період з 14 липня 2023 року по 04 грудня 2023 року, з 10 лютого 2024 року по 03 березня 2024 року, з 17 серпня 2024 по 08 жовтня 2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Згідно розділу I (а) наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №376 від 25 лютого 2025 року (зі змінами) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» вбачається, що Часовоярська міська територіальна громада за винятком с.Богданівка Бахмутського району Донецької області, є територією можливих бойових дій з 24 лютого 2022 року до 06 серпня 2024 року.
Водночас, згідно розділу I (в) наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №376 від 25 лютого 2025 року (зі змінами) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» вбачається, що Часовоярська міська територіальна громада за винятком с. Богданівка Бахмутського району Донецької області, є територією активних бойових дій з 07 серпня 2024 року по теперішній час.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя статті 46 ЦК України).
Район воєнних (бойових) дій – це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).
Бойові дії – це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).
Основними видами бойових дій є оборона та наступ.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зроблено висновок, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі – Наказ № 309).
У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.
Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій – правовій визначеності.
Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України).
Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.
У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25 – 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений наперед — до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48).
За висновками Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, параграфи 31 – 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)).
Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.
Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.
У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду ОСОБА_2 просила оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця, загиблим ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання військового обов`язку по захисту держави України в російсько-українській війні, який пропав безвісти у районі населеного пункту Часів Яр Донецької області.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно Наказу № 376 (стор.139 додатку до нього) Часовоярська міська територіальна громада за винятком с. Богданівка Бахмутського району Донецької області, станом на теперішній час, є територією активних бойових дій.
При цьому службове розслідування про встановлення факту зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 є недостатнім доказом для встановлення судом конкретних обставин загибелі (оголошення померлим) ОСОБА_3 .
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оскільки достовірних та беззаперечних доказів загибелі ОСОБА_3 заявником не надано, тому відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою, зазначений у ч. 2 ст.46 ЦК України, не настав.
Доводи апелянта про те, що датою закінчення бойових дій на території населеного пункту Часів Яр Часовоярської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області за винятком с. Богданівка є 06 серпня 2024 року, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно розділу I (в) наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №376 від 25 лютого 2025 року вбачається, що Часовоярська міська територіальна громада за винятком с. Богданівка Бахмутського району Донецької області, є територією активних бойових дій з 07 серпня 2024 року по теперішній час.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні заяви, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2025 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 21 листопада 2025 року.

Головуючий                                                                        О.З. Костів
Судді:                                                                                Б.О. Гірський
                                                                                       М.В. Хома