ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 р.	Справа № 587/5027/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 26.11.2025 (головуючий суддя І інстанції: Гончаренко Л.М.) по справі № 587/5027/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом, в якому просив:
- скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 16.10.2025 СУ №2264/2025;
- провадження у справі закрити.
В обґрунтування позову зазначив, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову в проходженні військово-лікарської комісії. Водночас, факт відмови не доведено відповідачем належними доказами. Зазначає, що позивачу не видавалось направлення на ВЛК під особистий підпис, не забезпечено реальну можливість надати свою медичну документацію з метою вірного визначення ступеня придатності до військової служби.
Крім того, в журналі реєстрації направлень позивач підпис не ставив, з вимогами законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації ознайомлений не був.
Таким чином, вважав, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26.11.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив про подання позивачем заяви про відмову від проходження ВЛК, проте не надав жодної оцінки підставам відмови. 
Вказує, що відмовився від проходження ВЛК з огляду на відсутність у нього медичних документів, які прямо впливають на ступінь його придатності до військової служби, просив ТЦК та СП відтермінувати проходження ВЛК на іншу дату до отримання такої документації.
Звертає увагу, що чинним законодавством встановлено імперативний обов`язок перед проходженням ВЛК надати членам комісії медичну документацію, яка стосується стану здоров`я позивача, а отже відповідач мав можливість відтермінувати дату ВЛК з метою її надання останнім.
Зауважує, що протокол і постанова не містять обставин того, що відбувалось в приміщенні ТЦК, в тому числі щодо погроз і тиску на позивача з метою проходження ВЛК. 
Крім того, вказує, що підпису в журналі реєстрації направлень про отримання відповідного направлення не проставляв, а ТЦК та СП не ознайомлювало його з тим, що за ухилення від проходження ВЛК наступає відповідальність.
Як наслідок, позивач не мав умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а отже суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - відповідачі) не надали відзиви на апеляційну скаргу.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ІНФОРМАЦІЯ_5 просив розгляд справи здійснювати за відсутності його представника.
Відповідно до ч.4 ст.229, ч.1 ст.308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовозобов`язаним.
11.10.2025 посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_6 в присутності позивача складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 34).
Згідно протоколу, 11.10.2025 о 18.30 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії (що підтверджується повісткою, направленням на ВЛК, витягом з журналу направлень ВЛК, заявою від 11.10.2025, відеозаписами з бодікамер), чим порушив абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в особливий період.
Позивач ознайомлений зі змістом протоколу, правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КУпАП, а також із інформацією про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 16.10.2025 о 14:45, про що свідчить його власноручний підпис.
До протоколу додано, в тому числі, заяву ОСОБА_1 від 11.10.2025 про відмову від проходження ВЛК з підстав відсутності у нього загальних аналізів (а.с. 37). 
16.10.2025, на підставі протоколу, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 складено постанову № 2264/2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17 000,00 грн (а.с. 9).
Постановою встановлено, що в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 11.10.2025 о 18.30 ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії (що підтверджується повісткою, направленням на ВЛК, витягом з журналу направлень ВЛК, заявою від 11.10.2025, відеозаписами з бодікамер), чим порушив абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в особливий період.
Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова є законною та обґрунтованою, відповідачем дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, отже підстави її скасування або зміни відсутні.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Частинами 1, 2 ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також установлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
За приписами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Згідно із ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.
Згідно ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він в умовах особливого періоду, будучи військовозобов`язаним, відмовився від проходження військово-лікарської комісії.
Процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями (далі - ВЛК) визначено Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800.
Пунктами 3.1. та 3.2. глави 3 розділу II Порядку № 402 визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП. Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до абзацу 3 п. 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період визначено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.
За приписами п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Судом вірно встановлено, що 11.10.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 видане направлення № 5177853 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Водночас, позивач подав заяву, в якій повідомив, що відмовляється від проходження ВЛК, у зв`язку тим, що в нього відсутні медичні аналізи.
Зазначені обставини визнаються позивачем і в апеляційній скарзі.
У зв`язку з цим, відповідачем встановлено порушення ОСОБА_1 абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: відмова від проходження військово-лікарської комісії.
Колегія суддів зазначає, що законодавством не передбачено законних підстав для військовозобов`язаних щодо відмови від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Наявні у матеріалах справи докази, свідчать про послідовну та чітку відмову позивача від проходження медичного огляду ВЛК за направленням територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тоді як доказів проходження ним ВЛК матеріали справи не містять.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 мав своїм обов`язком пройти медичний огляд за направленням, виданим ТЦК та СП, проте відмовився у отриманні такого направлення та проходження ВЛК й відповідно доказів на спростування вказаного до суду першої та апеляційної інстанції не надав.
Доводи апелянта щодо відсутності його особистого підпису в журналі реєстрації направлень на ВЛК про отримання направлення не спростовують висновків суду про обізнаність позивача пройти ВЛК, з огляду на наявність письмової заяви ОСОБА_1 про відмову у проходженні ВЛК.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач був обізнаний про необхідність виконання обов`язку, встановленого абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», проте від його виконання свідомо відмовився.
Доводи скаржника що підставою відмови слугувало відсутність у нього медичної документації, колегія суддів вважає такими, що не звільняють позивача від обов`язку проходження ВЛК.
Крім того, під час проходження ВЛК позивач не позбавлений можливості повідомити складу ВЛК про наявність медичних документів .
Згідно абз. 3 пункту 3.4 Розділу 3 Положення № 402 лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.
Відповідно до абз. 1 пункту 3.4 глави 3 розділу II Положення № 402 під час огляду військовозобов`язаних їм проводиться загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус- належність, проводяться рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Особам старшим 40 років обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор. Інші дослідження проводяться за показаннями.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, у лікарів, які включені до складу ВЛК наявний доступ до ЕСОЗ для отримання необхідних медичних даних військовозобов`язаного, а необхідність надання військовозобов`язаним додаткових документів про стан його здоров`я має вирішуватись лікарями ВЛК та не може бути підставою для відмови від проходження медичного огляду.
Посилання ОСОБА_1 у заяві від 11.10.2025 на відсутність у нього певних аналізів колегія суддів вважає такими, що не є законними підставами відмови у проходженні ВЛК, оскільки відповідні аналізи проводяться лікарями, що проводять ВЛК. 
Щодо доводів скаржника про можливість працівників ТЦК та СП відтермінувати дату проходження ВЛК колегія суддів зазначає, що наведені обставини є правом, а не обов`язком відповідачів. Як наслідок, не вчинення ТЦК та СП дій щодо відтермінування дати проходження ВЛК не свідчить про відсутність порушення позивачем ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Доводи апелянта щодо не зазначення у протоколі та постанові обставин застосування до нього тиску та погроз з боку працівників ТЦК та СП з метою примусу до проходження ВЛК колегія суддів вважає такими, що не спростовують наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: відмови у проходженні ВЛК, що є його обов`язком.
Доводи апеляційної скарги щодо не роз`яснення ОСОБА_1 наслідків відмови у проходженні ВЛК колегія суддів вважає такими, що не звільняють позивача від відповідальності за порушення законодавства про мобілізацію.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а отже постанова від 16.10.2025 прийнята правомірно, відповідно до закону в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 286, 308, 310, 315, 316, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 26.11.2025 по справі № 587/5027/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц