ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/457/26 Справа № 197/857/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Геря О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання     Примак Н.М.,
за участю представника потерпілого адвоката   Щербаня О.С.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,
захисника адвоката        Губара А.Л.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката Щербаня О.С., діючого в інтересах потерпілого ОСОБА_2 , на постанову Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2025 року, якою щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
провадження по справі за ст.ст.122-4, 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, -
в с т а н о в и л а :
відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 08 серпня 2025 року, близько 14:40 годин між с. Розівка та а/д СО42107, сполученням с. Тихий Став - Олександрія у Криворізькому районі Дніпропетровської області ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі "ГАЗ 3302", д.н.з. НОМЕР_1 , по ґрунтовій дорозі. Приблизно за 800 м до дороги з асфальтним покриттям здійснював обгін мопеда невідомої марки та, не переконавшись у безпечності обгону, інтервалу між транспортними засобами, не врахувавши швидкість та дорожню обстановку, здійснив зіткнення з мопедом.
Він же, 08 серпня 2025 року о 14:40 в Криворізькому районі поблизу с. Тихий Став на ґрунтовій дорозі між с. Розівка та автодорогою СО42107, здійснив дорожньо-транспортну пригоду та з місця ДТП поїхав.
На зазначену постанову адвокат Щербань О.С., діючий в інтересах потерпілого ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати, постановити нову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що судом не зазначено, які докази не обґрунтовано, які докази не прийняті та які він приймає до уваги, фактично, суд не обґрунтував постанову. Зауважує, що суд взагалі не проаналізував норми ПДР України, первісні пояснення водія, пояснення потерпілого, не уточнив у судовому засіданні вказані обставини. 
Наголошує, що схема ДТП складалася з пояснень ОСОБА_1 , однак в указаному місці він взагалі не міг здійснювати обгін велосипеда, тому що дотриматись безпечного інтервалу взагалі не було можливим. При цьому, рух по полю заборонений. 
Звертає увагу на ступінь тілесних ушкоджень неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 . Крім того, у потерпілого пошкоджена ліва кість, що підтверджує пояснення останнього, що він контактував з задньою частиною будки автомобіля ОСОБА_1 кермом та рукою. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів представника потерпілого, викладених ним у апеляційній скарзі; пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Губара А.Л.; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, суддею Широківського районного суду Дніпропетровської області, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, фактично не встановлені обставини справи, не досліджено факт адміністративного правопорушення, не проаналізовані докази кожен окремо та в сукупності з іншими, при наявності кваліфікації за ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП судом здійснений аналіз лише ст. 122-4 КУпАП, при цьому закрито провадження за обома статтями. Обставини правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, додані докази, судом взагалі залишились поза увагою, їм не надана оцінка, аналіз та обґрунтування взагалі. 
Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюється одними особами, а прийняття рішення по суті – іншими. Незважаючи на те, чи така попередня діяльність має офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж прийняти правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати, переконатись в тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, в наявності. Суд, який здійснює судовий розгляд, не вправі обмежитись наданими фактами без їх власної оцінки. 
Водночас, суд першої інстанції розглядаючи два протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, надав оцінку фактам викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення та доданим доказам у справі лише щодо правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, водночас закрив провадження у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, як за ст. 122-4 КУпАП, так і за ст. 124 КУпАП, за якою взагалі не здійснено жодного аналізу та не надано обґрунтування мотивів. 
З огляду на зазначене, такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення, апеляційним судом досліджені матеріали справи стосовно ОСОБА_1 та не встановлено в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та відповідно ст. 122-4 КУпАП, з огляду на наступне. 
Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Наведена норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до конкретних правил дорожнього руху, порушення вимог яких має бути у причинному зв`язку з їх наслідками.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення п. 14.6 г ПДР України, відповідно до якого обгін заборонений у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.
Як вбачається з пояснень водія ОСОБА_1 він керував транспортним засобом та їхав по ґрунтовій дорозі, де здійснив обгін хлопця, який рухався в тому ж напрямку на транспортному засобі, схожому на мопед. При цьому, він бачив як цей хлопець після його обгону продовжував рух, здійснити з ним зіткнення він не міг, тому він не зупинявся.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_2 , показав, що їхав електровелосипедом, його обганяв транспортний засіб із будкою, що перевозить хліб, який допустив зіткнення з ним під час такого обгону і в результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження у вигляді рваних ран і забою голови, а також пошкоджено електровелосипед. 
Крім того, в матеріалах справи міститься рапорт поліцейського та схема ДТП, які складені зі слів учасників справи. Очевидців ДТП або інших даних, які б прямо або опосередковано вказували на обставини події, суду не надано.
Апеляційний суд наголошує, що розгляд справи відбувається лише в межах даних зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та не вправі вносити зміни. В даному випадку, ОСОБА_1 , інкриміновано порушення п. 14.6 г ПДР України, а тому його пересування по полю, не є предметом розгляду даної справи, як про це наголошував представник потерпілого. В свою чергу порушення ним п.14.6 г ПДР України не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді, за недостатністю доказів, які містяться в матеріалах справи. 
Так, аналізуючи пояснення самого ОСОБА_1 та пояснення неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , які є суперечливими між собою, в частині факту зіткнення та падіння потерпілого з електровелосипеду, апеляційний суд зазначає, що в даному випадку, всі зібрані докази не можуть поза розумним сумнівом вказувати на вину ОСОБА_1 , оскільки зібрані лише з пояснень двох осіб, які є учасниками справи. Так, працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, схему ДТП та рапорт зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пояснення яких узгоджуються між собою лише в частині руху по одній дорозі, при цьому ОСОБА_1 стверджує, що факту зіткнення не було, а неповнолітній ОСОБА_2 стверджує, що будкою автомобіля "ГАЗ 3302", д.н.з. НОМЕР_1 водій ОСОБА_1 зачепив його електровелосипед, внаслідок чого він впав та отримав ушкодження. 
Водночас, матеріали справи не містять жодних даних на підтвердження одної чи іншої версії подій, оскільки, відсутні фото/відео докази пошкоджень транспортних засобів, показань свідків, висновки авто-технічної експертизи, тобто будь-яких вихідних даних, щоб поза розумним сумнівом стверджувати, що ОСОБА_1 порушені вимоги п.14.6 г ПДР України та обов`язково таке порушення є в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП за участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 .
Апеляційний суд приймає до уваги показання потерпілого ОСОБА_2 , при цьому матеріалами справи неможливо спростувати й показання водія ОСОБА_1 , а тому в даному випадку відсутні належні, допустимі докази, яких достатньо для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Посилання представника потерпілого на виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_2 не можуть поза розумним сумнівом вказувати, що вони утворились саме від зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 . Такі тілесні ушкодження можуть вказувати на падіння або інший контакт від дії тупого твердого предмета за механізмом удар (стиснення) або тертя-ковзання, як про це наведено у висновку експерта, на який посилається представник потерпілого, однак в даному випадку, в матеріалах справи не достатньо доказів для твердження, що дії ОСОБА_1 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із травмами неповнолітнього ОСОБА_2 , окрім показань самого потерпілого, які не підтверджені будь-якими іншими доказами. 
За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке правопорушення.
Водночас, апеляційний суд наголошує, що суд не вправі самостійно здійснювати збір доказів або змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Стаття 62 Конституції України закріплює правило, згідно з яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Разом з цим, матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б вказували, що ОСОБА_1 порушив саме ті вимоги ПДР України, які стали наслідком настання ДТП, та відсутні будь-які докази, що події відбувались саме за версією неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , що могло б вказувати на порушення ОСОБА_1 ПДР України.
Зібрані докази, поза розумним сумнівом, не можуть спростувати версію подій водія ОСОБА_1 або підтвердити показання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , а тому неможна беззаперечно стверджувати про порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України, які потягли за собою настання ДТП.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).
Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
Наведене свідчить про те, що викладені у протоколі та судовому рішенні обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 , не свідчать про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки наявні у справі докази не підтверджують взагалі факт настання ДТП, крім того порушення водієм ОСОБА_1 п. 14.6 г ПДР України, які є у причино-наслідковому зв`язку із настанням такого ДТП. Тобто наявними в матеріалах справи доказами, його вина не доведена поза розумним сумнівом. 
Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають дії щодо залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
В даному випадку, причетність ОСОБА_1 до ДТП та наявність самого факту дорожньо-транспортної пригоди, поза розумним сумнівом, не підтверджена матеріалами справи, тому виключається наявність складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, яка перебуває у прямому взаємозв`язку із складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню із закриттям провадження у справі в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124КУпАП та ст. 122-4 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст .247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката Щербаня О.С., діючого в інтересах потерпілого ОСОБА_2 , – задовольнити частково.
Постанову Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, - скасувати.
Постановити нову постанову, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          Ірина СВІЯГІНА