БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
05.02.2026
Справа № 497/367/26
Провадження № 3/497/159/26
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.02.2026 року          м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді - Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання – Мунтянової В.Р.,
особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків, Харківської області, громадянина України, одруженого, не є особою з інвалідністю, займає посаду офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 11.09.2018 органом 6321, РНОКПП НОМЕР_2 , посвідчення офіцера НОМЕР_3 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.172-15 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , проходичи військову службу на посаді офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , неналежно віднісся до покладених на нього обов`язків, а саме - підготував документи, не маючи підтвердження громадянства України гр. ОСОБА_2 , не перевірив належним чином документи для призову гр. ОСОБА_2 , внаслідок чого без належних на це підстав було призвано гр. ОСОБА_2 на військовуслужбу під час мобілізації, до військової частини НОМЕР_4 , в якого відсутні документи громадянина України, всупереч вимогам Конституції України, Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, “Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.
Тобто своїми діями вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, а саме: недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
За даним фактом 01.02.2026 року начальником відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП відносно ОСОБА_1 (надалі – протокол).
В судовому засіданні особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнав свою провину у вчиненні вказаного правопорушення. Пояснив, що здійснив перевірку особи керуючись Єдиним електронним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів “Оберіг” до яких мав доступ, однак достоменно встановити особу ОСОБА_2 відповідно до паспортних даних не зміг, на своє виправдання сказав, що майже половина всіх громадян яких доставляють до ТЦК встановити не вдається відповідно до паспортних даних, однак це не перешкоджає направляти їх на службу до військових частин.
Всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол, суд приходить до наступного висновку, виходячи з таких підстав.
Стаття 278 КУпАП регламентує, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Судовим розглядом встановлено, що молодший летенант ОСОБА_1 , проходить військову службу на посаді офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Посадовими особами відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 проведена перевірка щодо можливих неправомірних дій посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно гр. ОСОБА_2 .
Проведеною перевіркою щодо можливих неправомірних дій співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 і законності призову на військову службу гр. ОСОБА_2 , в діях військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 31.01.2026 виявлено ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Місце вчинення адміністративного правопорушення: ІНФОРМАЦІЯ_5 дата вчинення адміністративного правопорушення: 13.11.2025.
Встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до наказу командувача військ ІНФОРМАЦІЯ_7 № 417 від 24.10.2025 на посаді офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Збір, формування пакету документів та перевірку документів для призову ОСОБА_2 , на військову службу здійснював офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 молодший лейтенант ОСОБА_1 .
У супроводі відповідної групи ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних 11.11.2025 було доставлено гр. ОСОБА_2 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Встановлено, що згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.11.2025 № 1725 гр. ОСОБА_2 було призвано на військову службу до військової частини НОМЕР_4 .
Згідно листа Міграційної служби України № 6.5-1369.6-26 від 28.01.2026 встановлено, що за даними відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України, інформацію щодо оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, посвідки на постійне/тимчасове проживання на території України на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , не встановлено. Тобто, з відповіді Міграційної служби України було встановлено, що гр. ОСОБА_2 не є і не був громадянином України.
Відповідно письмових пояснень заступника начальника відділу - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , майора ОСОБА_4 встановлено, що за його вказівкою молодший лейтенант ОСОБА_1 здійснював збір інформації і формування пакету документів для призову гр. ОСОБА_2 .
Молодший лейтенант ОСОБА_1 , вказав, що він керуючись Єдиним електронним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів “Оберіг” встановив наявність свідоцтва про народження на гр. ОСОБА_5 , через що вважав що ОСОБА_2 є громадянином України і підлягає призову. 
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обовязком громадян України.
Отже, так як гр. ОСОБА_6 не є громадянином України, він не с суб`єктом військового обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” проходження військової служби здійснюється:
-громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом;
-іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Відповідно до ст. 6 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.
У випадках, передбачених законом, іноземці та особи без громадянства (у тому числі звільнені з полону до завершення бойових дій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), які на законних підставах перебувають на території України (далі - іноземці та особи без громадянства), можуть у добровільному порядку (за контрактом) проходити військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Однак, молодший лейтенант ОСОБА_7 не перевірив відсутність громадянства України, внаслідок чого гр. ОСОБА_2 був призваний під час мобілізації до лав Збройних Сил України - що не передбачено законодавством України.
Згідно з чинним законодавством, враховуючи вищезазначене, іноземці та особи без громадянства мають право тільки підписання контракту зі Збройними Силами України в добровільному порядку. Однак, гр. ОСОБА_6 не підписував контракт зі Збройними силами України та не в добровільному порядку був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_4 .
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” не містить будь-якої норми, яка передбачала б мобілізацію осіб без громадянства або іноземців. Він передбачає призов на військову службу під час мобілізації громадян України.
Він посилається в усіх своїх положеннях на поняття «військовозобов`язані», які згідно з іншим законодавством є громадянами України.
Відповідно до аб. 2 п. 53 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, у ході перевірки документів перевіряється приналежність громадян щодо військового обов`язку, звіряються їхперсональні дані, дані військово- облікового документа з військоов-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки).
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” визначено, що початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори та резервістів під час мобілізації вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Відповідно до вимог п. п. 1, 2, 3 ч. З ст. 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Відтак, будучи військовослужбовцем, молодший лейтенант ОСОБА_1  згідно вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей.
Згідно із ст. 49 Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Положеннями ст. ст. 1, 2, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про оборону України” особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Поняття особливий період міститься в абзаці 1 Закону України «Про оборону України», у якому п?ред?ачрйо, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до ст. 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб, після продовження воєнний стан діє і по теперішній час.
За викладених обставин, особливий період, як часовий проміжок, що охоплює у тому числі воєнний стан, на даний час не завершився.
Таким чином, молодший лейтенант ОСОБА_1 , зобов`язаний виконувати накази командирів та покладені на нього службові обов`язки.
Указом Президента України “Про загальну мобілізацію” № 69/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про загальну мобілізацію” № 2264-ІХ від 22.03.2022, відповідно до п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. ст. 106, 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” № 3543-ХІІ від 21.10.1993 на території України оголошено про проведення загальної мобілізації.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про оборону України” № 1932-ХІІ від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” № 3543-ХІІ від 21.10.1993 особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб” № 1952-VIII від 16.03.2017 (набрав законної сили 16.04.2017) внесено зміни до глави 13-Б Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо вчинення військовослужбовцями військових адміністративних правопорушень в умовах особливого періоду.
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV, майор ОСОБА_8 , під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Законом України “Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці” “24” січня 2023 року Президент України підписав Закон № 2839-ІХ, що вносить зміни до глави 13-Б Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо вчинення військовослужбовцями військових адміністративних правопорушень в умовах особливого періоду.
Крім того, згідно п. п. 1, 2, 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Відповідно до примітки ст. 172-13 КУпАП військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Проте, молодший летенант ОСОБА_1 недбало ставлячись до виконання покладених на нього службових обов`язків, діючи всупереч інтересам служби та наведеним нормативно-правовим актам, вчинив військове адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, а саме: недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Таким чином, молодший лейтенант ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, проходячи службу у ІНФОРМАЦІЯ_6 на посаді офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи військовою службовою особою діючи, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, 13.11.2025 допустив недбале ставлення до військової служби, а саме неналежно віднісся до покладених на нього обов`язків, а саме - не організував належним чином перевірку підстав для призову особи, яка не є громадянином України, в результаті чого в порушення ст. 19, 65 Конституції України, ст, 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, ст, 1, 2, 6 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, останнього без належних підстав було призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_4 , чим вчинив недбале ставлення до військової служби , в умовах особливого періоду під час дії воєнного стану.
Місцем вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення є територія ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно адміністративний протокол підсудний Болградському районному суду Одеської області.

З огляду на встановлене, вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні підтверджується, доказами наявними в матеріалах справи, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення ОД № 143 від 01.02.2026 (а.с.1-8);
- копією витягу з наказу №417 від 24.10.2025року (а.с.10);
- функціональними обов`язками офіцера мобілізаційного відділення затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 (а.с.11-12);
- поясненями ОСОБА_4 (а.с.13-14)
- листами Державної мігаційної служби (а.с.15-19);
- витягом з наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1725 від 13.11.2025 року(а.с.20)
- копією паспорту та РНОКПП особи, відносно якої складено протокол;
- особистими поясненнями особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, наданими в суді.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою посадовою особою, його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Таким чином, своїми діями особа, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Доказів на спростування своєї винуватості ОСОБА_1 , суду не надав, не встановлено таких і в судовому засіданні.
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).
При призначенні особі, відносно якої складено протокол покарання суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його провини, майнове положення.
З урахуванням викладеного, а також характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, приймаючи до уваги ступінь його вини, майновий стан, його особисті пояснення в судовому засіданні, відсутність обставин, що пом`якшують адміністративну відповідальність та інші вимоги ст.33 КУпАП, тому, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, прихожу до висновку про необхідність накладення на особу, відносно якої складено протокол адміністративного стягнення у вигляді мінімального штрафу, передбаченого санкцією ст.172-15 ч.2 КУпАП, що буде достатнім для його виховання та попередження вчиненню нових правопорушень. 
Накладення на правопорушника інших видів стягнень, передбачених санкцією інкримінованої статті, суд вважає таким, що не буде відповідати характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника та ступеню його вини.
Згідно з Перехідними положеннями Податкового кодексу України (пункт 5 підрозділу 1 розділу XX), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, яка й приймається для розрахунку розміру штрафу по призначеному стягненню.
Таким чином, для розрахунку розміру штрафу по призначеному стягненню суд за один неоподатковуваний мінімум доходів громадян приймає суму в розмірі 17 гривень.
Такої ж позиції дотримався Верховний Суд України під час винесення постанови від 01 жовтня 2015 року по справі N 5-154кс15, що перебувала на розгляді судової палати у кримінальних справах цього суду.
Згідно п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення підлягає сплаті судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665.60 гривень.
Керуючись ст.ст.9-11, 13, 24-1, 172-15, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд –
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-15 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на підставі санкції цієї статті призначити йому адміністративне стягнення у вигляді однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000.00 гривень (сімнадцять тисяч гривень).
Реквізити для оплати адміністративного штрафу:
Болградська громада 
отримувач коштів ГУК в Одеській області/м. Болград/21081100
код за ЄДРПОУ 37607526
банк отримувача Казначейство України (ЕАП)
код банку отримувача: 899998 
рахунок отримувача: UA088999980313040106000015660
код класифікації доходів бюджету 21081100 Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення (ч.1 ст.307 КУпАП).
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
- витрати на облік зазначених правопорушень. 
Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України (ст.308 КУпАП).
Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законом (ч.3 ст.307 КУпАП).
Стягнути зі  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  в дохід держави судовий збір в сумі 665.60 гривень (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок).
Реквізити для оплати судового збору: 
отримувач коштів ГУК в Одеській області/м. Болград/22030101
код за ЄДРПОУ 37607526
банк отримувача Казначейство України (ЕАП)
код банку отримувача: 899998 
рахунок отримувача: UA198999980313131206000015660 
код класифікації доходів бюджету 22030101 

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя:      С.В.Кодінцева