ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року	Справа № 337/168/26 Номер провадження 1-кп/337/225/2026  	

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючої судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 01.03.2025 за № 12025082070000203, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Запоріжжя, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованому, не одруженому, який не має на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
12.01.2026 до суду з Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області надійшов вказаний обвинувальний акт.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2026 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
Судом встановлено, що 28 лютого 2025 року приблизно о 12 години 40 хвилин ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи за попередньою змовою з невстановленою органом досудового розслідування особою, виконуючи письмові вказівки вказаної особи, які отримував у чат-баті месенджеру «Телеграм», знаходячись біля квартири АДРЕСА_2 , шляхом обману, під приводом отримання грошових коштів для проведення операції доньки потерпілого ОСОБА_6 , шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у сумі 10 000 доларів США, що еквівалентно на момент вчинення кримінального правопорушення 415140 гривень, які потерпілий ОСОБА_7 передав останньому.
Отримавши грошові кошти, ОСОБА_4 зник з місця вчинення злочину та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 415140 гривень.
Відповідно до примітки ст. 185 КК України у статті 190 КК України у великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене особою, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01.01.2025 року прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб складає 3028 гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.
В судовому засіданні прокурор просив затвердити про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні, яка була узгоджена між прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.
Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони дійшли згоди, що ОСОБА_4 в повному обсязі та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, і сторони погоджуються на призначенням йому покарання за даною статтею у вигляді у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, який визначить суд. При цьому, сторони ознайомлені з наслідками укладання та затвердження даної угоди, розуміють їх, ознайомлені з наслідками невиконання угоди про визнання винуватості та розуміють їх.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник - адвокат ОСОБА_5 просять затвердити вказану угоду про визнання винуватості.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 , пояснив, що він цілком усвідомлює характер вчиненого кримінального правопорушення, характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді, повністю визнає свою провину, щиро кається в скоєному, добровільно відшкодував потерпілій спричинену матеріальну шкоду в повному обсязі. Він добровільно, без примусу та тиску погодився на укладання угоди про визнання винуватості, він розуміє, яке покарання йому може бути призначене, умови звільнення від покарання з випробуванням, наслідки невиконання вироку суду, а також наслідки затвердження угоди у вигляді обмеження здійснення ним певних процесуальних прав та права на апеляційне оскарження.
Потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не прибув за невідомоми причинами, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах прави наявна його заява про те що він не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором. 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, яким затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд встановив, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.
При цьому, вину у вчиненні цього кримінального правопорушення ОСОБА_4 визнав повністю, щиро кається в скоєному.
Суд враховує, що згідно з ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, є тяжким злочином, тому укладання угоди про визнання винуватості між прокурором зі згоди потерпілого та обвинуваченого узгоджується з положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України і за своїм змістом вона відповідає вимогам ст. 472 вказаного Кодексу, в тому числі, стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання.
Крім того, судом з`ясовано, що обвинувачений та захисник цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, характер кожного обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом.
Також судом з`ясовано, що прокурор цілком розуміє наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Суд переконався в тому, що угоду сторонами підписано свідомо, добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. 
Умови укладеної угоди відповідають вимогам закону, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому.
Судом досліджені матеріали, які характеризують ОСОБА_4 , він неодружений, офіційно працевлаштований, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий.
За вказаних обставин суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, ухваливши вирок на підставі угоди з призначенням обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання із подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
При цьому, з урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпеки вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним визначити тривалість іспитового строку в мінімальному розмірі, та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався.
Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.
Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів в матеріалах даного кримінального провадження відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 370, 374, 469, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд
ВИРІШИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27.01.2026 між прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити йому за цією статтею узгоджену сторонами міру покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до статей 75, 76 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від відбування призначеного судом покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку - 2 (роки) року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1