ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2026 року
м. Київ
справа № 577/4746/24
провадження № 51-2964км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі: 
головуючої ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
засудженої ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
прокурора ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_5 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2024 рокута ухвалу Сумського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року в кримінальному провадженні № 12024200450000781за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки        АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК на 6 років позбавлення волі. 
2. Постановлено стягнути з  ОСОБА_5 на користь потерпілого  ОСОБА_8 на відшкодування: матеріальної шкоди - 15 262, 33 грн та моральної шкоди - 15 000,00 грн.
3. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін. 
4. Згідно з вироком  ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона 07 липня 2024 року близько 11:00 перебувала у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 разом зі знайомим ОСОБА_8 . У цей час між ними виникла суперечка через незадоволення ОСОБА_5 подарунком, зробленим ОСОБА_8 , внаслідок чого у неї виник раптовий злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень останньому.
5. З метою реалізації задуманого, того ж дня приблизно о 12:00 ОСОБА_5 , будучи розлюченою на ОСОБА_8 , у районі Колієпроводу по пр. Миру в м. Конотопі у невстановленій аптеці придбала три флакони з медичним розчином «Етанол 96», після чого близько 14:00 повернулася додому, де застала ОСОБА_8 на кухні біля вікна. На ґрунті особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, користуючись тим, що ОСОБА_8 в цей момент стояв обличчям до вікна і не спостерігав за нею, обвинувачена підійшла до потерпілого ззаду та вилила йому на голову один флакон медичного розчину «Етанол 96» об`ємом 100 мл, після чого підпалила за допомогою запальнички.
6. Від виниклого полум`я ОСОБА_8 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді опіків голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок (ІІ-ІІА.ІІБ ст. Б 50%/12%), опікової хвороби II періоду, термоінгаляційної травми.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
7. У касаційній скарзі засуджена, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок і ухвалу щодо неї скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що судовий розгляд був упередженим, висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні її апеляційної скарги, належним чином не мотивував своїх висновків, обмежившись загальними формулюваннями про доведеність її винуватості, відтак судові рішення щодо неї не відповідають вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості. Даючи власну оцінку доказам, відмінну від їх оцінки судом, засуджена стверджує, що не мала умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, випадково розлила на нього спирт, а займання сталося згодом, коли вона запалила сірника, збираючись палити. При цьому вона намагалася загасити вогонь, надати першу допомогу потерпілому, який кілька днів добровільно залишався у неї та заперечував проти виклику карети швидкої медичної допомоги. Тому вважає, що її дії необхідно кваліфікувати за ст. 128 КК як необережне тяжке тілесне ушкодження. 
Позиції інших учасників судового провадження
8. У засіданні суду касаційної інстанції засуджена і захисник підтримали касаційну скаргу. 
9. Прокурор проти задоволення касаційної скарги сторони захисту заперечила.
Мотиви Суду
10. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
11. За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
12. Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
13. Судові рішення попередніх інстанцій у цьому кримінальному провадженні свідчать про те, що судами ретельно перевірені доводи, аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі засудженої. Зазначені в них мотиви про відхилення цих доводів колегія суддів касаційного суду вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
14. Так, відхиляючи доводи ОСОБА_5 про необережне заподіяння нею тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , суди послалися на показання останнього, згідно з якими він перебував на кухні та палив цигарку біля вікна, стоячи до неї спиною, коли відчув, що на голову щось ллється, а тому повернувся до ОСОБА_5 і запитав: «Що ти робиш?». Тоді обвинувачена запальничкою підпалила його, при цьому спалахнуло і підвіконня, на якому також був розлитий розчин, яким облила його ОСОБА_5 . Як пояснив потерпілий, так вона помстилася йому за подарунок, який їй не сподобався, оскільки іншого приводу для таких її дій того дня не було.
15. Під час допиту в ході досудового розслідування ОСОБА_5 розповіла про те, що навмисно облила потерпілого спиртом та підпалила зі злоби, оскільки той підпалив вікно на кухні. При цьому вказала, що перед пожежею вони вживали алкогольні напої. Зазначений допит було проведено з дотриманням положень ч. 11 ст. 615 КПК за участю захисника ОСОБА_6 , яка представляє інтереси обвинуваченої у цьому кримінальному провадженні, та із застосуванням відеозапису, тому отримані під час нього показання ОСОБА_5 обґрунтовано визнані належним і допустимим доказом та враховані судом.
16. Навмисність спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень шляхом обливання спиртом і підпалу ОСОБА_5 підтвердила також у присутності захисника під час слідчого експерименту, що зафіксовано відеозаписом цієї слідчої дії, який було досліджено судом.
17. За даними у матеріалах проведення санкціонованого обшуку із застосуванням відеозапису на місці події було виявлено і вилучено у тому числі чотири пусті флакони об`ємом 100 мл кожен з-під речовини «Етанол» та запальничка. При цьому обвинувачена підтвердила той факт, що у виявлених флаконах раніше був медичний спирт, придбаний нею у день злочину, яким вона облила, а потім підпалила ОСОБА_8 .
18. З висновку про причини виникнення пожежі за місцем вчинення злочину судом встановлено, що найбільш ймовірною є підпал гр.  ОСОБА_5 .
19. Згідно з даними висновку за результатами проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 на цей час та в період, до якого відноситься інкриміноване їй правопорушення, не виявляла ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а тому могла усвідомлювати свої дії і керувати ними.
20. З огляду на вищенаведене суди дійшли обґрунтованого висновку про навмисний характер дій обвинуваченої, під час вчинення яких вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а представлену нею версію подій про необережне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, яку вона неодноразово змінювала та яка суперечить дослідженим у ході судового розгляду доказам, цілком підставно розцінили як сумнівну і спрямовану на введення суду в оману з метою уникнення покарання за більш тяжкий злочин. 
21. Відтак дії ОСОБА_5 за встановлених фактичних обставин за ч. 1 ст. 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження кваліфіковано правильно, а покарання їй визначено з дотриманням вимог статей 50, 65 цього Кодексу ближче до найнижчої межі санкції кримінального закону, за яким її засуджено. Таке покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину, її особі та конкретним обставинам справи, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, вважати його надмірно суворим підстав не вбачається. 
22. У вироку місцевого суду та ухвалі апеляційного суду наведені докладні мотиви на обґрунтування прийнятих судами рішень, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК. За таких обставин Суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженої ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а оскаржені судові рішення щодо неї слід залишити без зміни.  

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів 
ухвалила:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2024 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 21 квітня 2025 рокущодо  ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_5 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3