УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/5767/25 Головуючий у 1-й інст. Луньова Д. Ю. 
Номер провадження №33/4805/31/26
Категорія ст.173 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в у приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Богунського районного суду міста Житомира від 23 липня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 23 липня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 23 травня 2025 року близько 15-20 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчиняв хуліганські дії перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а саме: вибивав вхідні двері до квартири АДРЕСА_2 та пошкодив дверну ручку ОСОБА_1 , погрожував фізичною розправою, намагався вчинити бійку, чим порушив громадській порядок та спокій громадян, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно зі ст. 173 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді місцевого суду скасувати, провадження в справі закрити, посилаючись на неповний розгляді справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на порушення працівниками поліції інструкції щодо складення адміністративних матеріалів, не вручення йому копії протоколу, не роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП.
ОСОБА_2 та його захиснику – адвокату Шелепі С.А. була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте вони цим не скористалися. Будучи належним чином повідомлені про місце і час судового засідання останні у судове засідання до суду апеляційної інстанції вдруге не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. 
Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .
За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_1 , яка апеляційну скаргу вважала необґрунтованою та в її задоволенні просила відмовити, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.
Водночас, згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Проте, як вбачається із матеріалів справи, наведені вимоги закону при розгляді справи в суді та винесенні суддею постанови відносно ОСОБА_2 дотримані не були.
Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд першої інстанції виходив із доведеності його вини, обґрунтовуючи свій висновок фактичними обставинами встановленими на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, письмових пояснень ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_3 , постанови ЕГА №1776713 від 23 травня 2025 року.
Однак, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений судом першої інстанції без всебічного і повного аналізу всіх фактичних обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 173 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.
Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.
Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян. Дрібне хуліганство необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну чи кримінальну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху, справи приватного обвинувачення, домашнє насильство тощо).
Також з диспозиції статті вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення - громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо.
Тобто, громадське місце є обов`язковою ознакою, яка підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративні правопорушення. Громадським місцем визначається вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
До поняття «інші подібні дії» слід віднести такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; гвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.
Хуліганство, як правопорушення, виключається за наявності таких умов: конфлікт має місце між знайомими, на ґрунті особистих неприязних відносин, тобто без мотивів явної неповаги до суспільства. У такому випадку дії сторін у конфлікті визнаються правопорушенням в залежності від шкоди, яка спричинена фактично та від передбачення кримінальної чи адміністративної відповідальності за спричинення такої шкоди.
Між тим, у справі відсутні належні докази порушення громадського порядку та спокою громадян з боку ОСОБА_2 саме за обставин встановлених протоколом про адміністративне правопорушення та оскарженою постановою.
За змістом протоколу про адміністративне правопорушення від 23 травня 2025 року ОСОБА_4 23 травня 2025 року близько 15-20 год в АДРЕСА_1 вчиняв хуліганські дії перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а саме: вибивав вхідні двері до квартири АДРЕСА_2 та пошкодив дверну ручку ОСОБА_1 , погрожував фізичною розправою, намагався вчинити бійку. Правопорушенням матеріальної шкоди не заподіяно. Свідки відсутні. Потерпіла – ОСОБА_1 . Поняті не залучалися.
У протоколі зазначено, що ОСОБА_2 від пояснень та отримання протоколу відмовився. У графі щодо роз`яснення ОСОБА_2 прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП зазначено «відмовився». 
Відповідно до пояснень ОСОБА_2 , наданих у судовому засіданні у суді першої інстанції вказував, що в той день пив пиво, випив не багато. В квартиру АДРЕСА_2 стукав, дверну ручку не ламав, думав, що там ще колишні сусіди були, що вони квартиру продали на той час він не знав, з ОСОБА_1 не був знайомий. ОСОБА_5 , що то колишні сусіди, з якими у нього був конфлікт, вмовили ОСОБА_1 написати заяву поліцейським. Хто викликав поліцію він не знає, на питання чи присутній він був при складанні протоколу, відповів, що він сидів на вулиці, поліція щось писала, копію протоколу не отримував, не пам`ятає, щоб права йому роз`яснювались.
Разом з тим, письмові пояснення потерпілої ОСОБА_1 узгоджуються із пояснення у суді першої інстанції, за змістом яких 23 травня 2025 року вдень вона перебувала у себе в квартирі, яку нещодавно придбала та не проживала там. Почали смикати дверну ручку, подивилась у вічко, побачила великого чоловіка, перелякалася, подзвонила колишнім власникам квартири. В цьому чоловікові в судовому засіданні свідок впізнала ОСОБА_2 . Свідок повідомила, що ОСОБА_2 безперервно стукав у двері у смикав дверну ручку зі значною силою, тому що вона тримала її зі свого боку і не могла втримати, до тих пір поки не прийшли колишні власники квартири і не стали казати ОСОБА_2 йти додому. Між ними почався словесний конфлікт із використанням нецензурної лайки обома сторонами, який переріс у бійку. Тоді сусідка, яка вийшла на шум, викликала поліцію. ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 5).
Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 , яка є сусідкою вищезгаданих осіб, вказала, що 23 травня 2025 року о 15-20 год перебуваючи у нетверезому стані ОСОБА_2 вчинив хуліганські дії, а саме ломився у двері, вибивав їх, пошкодив дверну ручку, намагався вчинити з нею та її чоловіком бійку, матюкав, погрожував фізичною розправою, вдарив її чоловіка, на зауваження не реагував, поводив себе агресивно та зухвало, погрожував пошкодити її авто (а.с. 4). 
Відповідно до рапорту інспектора-взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області Данилко Олени отримано виклик про бійку. Прибувши за адресою: АДРЕСА_3 , заявниця ОСОБА_1 повідомила, що її сусід ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння вибивав їй вхідні двері до квартири, пошкодив дверну ручку, погрожував фізичною розправою, намагався вчинити бійку, у зв`язку з чим щодо нього складено протокол серії ВАВ №208417 за ст. 173 КУпАП та постанову ЕГА №1776713 за ч. 1 ст. 178 КУпАП (а.с. 6).
Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 254 КУпАП, у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів, має містити дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Так, відповідно до змісту складеного відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення викладена суть адміністративного правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , зокрема, вибивав їй вхідні двері до квартири, пошкодив дверну ручку, погрожував фізичною розправою, намагався вчинити бійку. При цьому у протоколі взагалі не вказані свідки події. Разом з тим, відеозапис, який згідно рапорту поліцейського здійснювався під час описаних подій до справи не долучений та на час винесення оскаржуваної постанови знищений, а докази на підтвердження пошкоджень майна ОСОБА_2 відсутні.
Пояснення потерпілої ОСОБА_1 суперечать поясненням ОСОБА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебуває у тривалому конфлікті з колишніми власниками квартири, у якій на даний час проживає ОСОБА_1 , проте ці відносини знаходяться поза межами складеного щодо ОСОБА_2 протоколу серії ВАВ №208417 від 23 травня 2025 року, а з потерпілою вони навіть не були знайомі. 
Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Судом апеляційної інстанції не встановлено умислу ОСОБА_2 на порушення громадського порядку, оскільки між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та потерпілою, інших доказів, які б підтвердили умисел особи на порушення громадського порядку і спокою громадян, - суду не надано. За вказаних обставин, місце події – сходовий майданчик будинку не може бути визначене єдиним критерієм кваліфікації дій особи за ст. 173 КУпАП.
Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
У справі «Малофєєва проти росії» («Malofeyeva v. russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Враховуючи вищенаведені недоліки та суперечності, що містяться в матеріалах провадження, протилежні свідчення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та потерпілої за відсутності належних, достатніх і переконливих доказів, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
В даному випадку, відсутні такі суб`єктивні ознаки, як мотив і умисел, спрямовані на порушення громадського порядку, які є основними критеріями, що і відрізняють дрібне хуліганство від суміжних правопорушень. 
Конкретна дія щодо висловлювання нецензурною лайкою на адресу потерпілої, за відсутності інших обов`язкових елементів складу адміністративного правопорушення, може бути розцінена як особиста образа. Особиста образа, у тому числі з вживанням нецензурної лексики, може бути розцінена як приниження честі і гідності особи, захист яких здійснюється у порядку цивільного судочинства.
Слід також зазначити, що за змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Також, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості збирати додаткові докази винності особи, оскільки це суперечить нормам та стандартам, встановленим рішеннями ЄСПЛ (зокрема У справі «Малофєєва проти росії» («Malofeyeva v. russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що судом не було досліджено всі обставини, що стосуються правопорушення, його об`єктивної сторони, через що суд дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Постанову судді Богунського районного суду м. Житомира від 23 липня 2025 року скасувати. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь