УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/1802/24 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О. 
Категорія 41 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №289/1802/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О.
в с т а н о в и в :
У серпні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №726870 від 12.10.2021 у розмірі 70 554,70 грн, судовий збір 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 12 жовтня 2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №726870, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 37 500,00 грн. Вказує, що первісним кредитором були виконані зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит. Проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 70 554,70 грн, з яких: 28 788,88 грн - заборгованість за тілом кредиту та 41 765,82 грн - заборгованість за відсотками. Зазначає, що 28.08.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №2808-23, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №726870 від 12.10.2021 у загальному розмірі 70 554,70 грн. Станом на день звернення до суду з позовом сума заборгованості за кредитним договором не погашена, а тому враховуючи вищевикладене позивач просив задовольнити позов в повному обсязі.
Заочним рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 січня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 70 554,70 грн, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 02 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог ТОВ «Діджи Фінанс». 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не повідомивши належним чином відповідача про дату, час та місце розгляду справи. 
Також звертає увагу, що розмір відсотків, який становить 40 554,70 грн значно перевищує суму основного боргу в розмірі 30 000,00 грн, а тому є несправедливим та незаконним. Більш того, згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», внесені зміни до ЦК України, а також у Закон України «Про споживче кредитування», які передбачають, що починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення. Тому заявлені позивачем вимоги до відповідача про стягнення заборгованості щодо нарахування відсотків не відповідає вимогам закону та не підлягають до стягнення. 
ТОВ «Діджи Фінанс» надіслав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що позивач довів належними доказами факт укладення відповідачем кредитного договору, невиконання його умов відповідачем, факт укладення договору факторингу, повідомлення боржника про відступлення права вимоги за кредитним договором, а також розмір боргу, правильність якого відповідачем не оспорено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення повністю позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 70 554,70 грн. Звертає увагу на те, що договір № 726870 про надання споживчого кредиту від 10.12.2021 укладений в паперовій формі з нанесенням особистих підписів сторін, в якому сторони погодили тіло наданого кредиту, а також розмір відсотків та порядок їх нарахування, що і було вірно встановлено судом першої інстанції. Звертає увагу на те, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним договором у позивача, ним не здійснювалося жодних додаткових нарахувань і не застосовувалося жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просив суд першої інстанції стягнути із відповідача ту заборгованість за договором, яка була нарахована первісним кредитором. Також заявив про попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 10 жовтня 2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 726870про надання споживчого кредиту (а.с.43-45).
Відповідно до п. 1.2 договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно п. 1.3 сума кредиту (загальний розмір) складає 37 500,00 грн. Тип кредиту - кредит.
Пунктом 1.4 договору визначено, що строк кредиту 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 12.10.2024 (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Тип процентної ставки фіксована.
Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить:
- за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних);
- за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних (п.1.5 договору).
Відповідно до п. 1.8 договору орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 112 023,27 грн.
Пунктом 2.1 сторони погодили, що кошти кредиту надаються Товариством шляхом їх виплати/видачі/утримання у розмірі 30 000,00 грн. на користь споживача в ТОВ «Слон Кредит» з подальшою видачею в готівковому порядку через каси відділення Кредитного посередника після звернення споживача за отриманням готівки до такої каси Кредитного посередника; у розмірі 7 500,00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. Договору.
Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту в порядку, передбаченому п. 2.1. договору (п. 2.4 договору).
Згідно п. 4.1. договору ТОВ «Слон Кредит» має право, зокрема, укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.
Відповідно до п. 5.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів.
Пунктом 9.3 договору сторони погодили, що з метою укладення цього договору, зі сторони товариства договір підписується аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, а зі сторони споживача власноручним підписом.
Підписуючи цей договір, споживач стверджує, що, зокрема, перед укладанням цього договору йому була у чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті (п. 9.8 договору).
Підписанням цього договору споживач підтверджує, що свій примірник укладеного договору він отримав (п. 9.11 договору).
Зазначений договір, заява-анкета, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит №726870 від 12.10.2021(додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту № ) підписані ОСОБА_1 власноручно (а.с.46-48).
Копії паспорту та довідки про присвоєння РНОКПП також завірені власноручним підписом ОСОБА_1 (а.с.49-50).
Відповідно до платіжної інструкції №1086 від 12.10.2021, ТОВ «Слон Кредит» видало відповідачу через АТ «ОТП Банк» грошові кошти в сумі 30 000,00 грн. Призначення платежу: видача від ТОВ «Слон Кредит» кредиту ОСОБА_1 , кредитний договір №726870 від 12.10.2021(а.с.22).
Відповідно до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» та витягу з додатку до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №726870 від 12.10.2021на загальну суму 70 554,70 (а.с.12, 30-35).
ОСОБА_1 направлялась досудова вимога від 15.11.2023 про те, що 28.08.2023 було укладено договір факторингу, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №726870 від 12.10.2021і ТОВ «Діджи Фінанс» набуло прав кредитора. Відповідача проінформовано про наявність заборгованості в сумі 70 554,70 грн, рекомендовано сплатити дану заборгованість та роз`яснено, що спір буде вирішуватись в судовому порядку (а.с.18).
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений договором строк та всупереч його умовам відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту, процентів за його користування не виконав, а позивач набув права вимоги до відповідача щодо сплати заборгованості за кредитом, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором є обґрунтованою та підтвердженою доказами, наявними в матеріалах справи, через що суд дійшов висновку щодо необхідності стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» грошових коштів за кредитним договором у сумі 70 554,70 грн.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодекс, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного кредитного договору між ТОВ «Слон Капітал» та ОСОБА_1 . 
Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №726870 від 12.10.2021. Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст.599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК УКраїни).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У вказаній справі встановлено, що 12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підписав договір про надання споживчого кредиту №726870, згідно умов якого, йому було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 37 500,00 грн, термін кредиту 1096 днів, спосіб отримання кредиту – шляхом видачі готівки, процентна ставка 25% в день за перший день користування та 85% за всі наступні дні, загальні витрати за кредитом 112 023,27 грн. Вказаний договір підписаний власноручно відповідачем.
Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальна вартість заборгованості становить 70 554,70 грн, що складається із: 28 788,88 грн заборгованості за тілом кредиту та 41 756,82 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останнім не виконано, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Відтак, суд першої інстанції зробив правильні висновки з установлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи наявні конверти з довідкою «Укрпошти» про повернення до суду без вручення відповідачу судової повістки про виклик в судове засідання 08.11.2024 та 13.01.2025, які були направлені за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання відповідача, з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що з урахуванням висновків викладених в постановах Верховного Суду від 21 грудня 2022 року У справі №757/15603/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц, 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17 вважається належним чином повідомлення відповідача про розгляд справи. 
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування позивачем відсотків за користування кредитним коштами, оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким внесені зміни до ЦК України, а також у Закон України «Про споживче кредитування», передбачає, що починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення, а не відсотки, які нараховуються згідно умов договору. Однак, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що будь-яких штрафних санкцій (штраф, пеня, неустойка) позивачем до відповідача у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання не застосовувалось і не нараховувалось. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а заочне рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 січня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 13 січня 2026 року.

Головуючий Судді