ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 січня 2026 року 	Справа № 280/5964/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області (вул. Незалежної України, буд. 72-А, м. Запоріжжя, 69035) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
10.07.2025 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивач просить:
визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні позивачу до стажу служби у Службі судової охорони часу попередньої роботи в державних органах, а саме: з 20.12.2007 по 27.03.2023 – на посадах державного службовця у податковому органі, що підтверджується записами трудової книжки;
зобов`язати відповідача перерахувати позивачу вислугу років в Службі судової охорони відповідно до п.5 розділу І Положення про проходження Служби співробітникам Служби судової охорони з урахуванням змін, внесених рішенням Вищої ради правосуддя №2236/0/15-2 від 18.11.2021, та зарахувати до стажу служби у Службі судової охорони, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби в Службі судової охорони, надання додаткової оплачуваної відпустки, час попередньої роботи в державних органах, а саме: з 20.12.2007 по 27.03.2023 – на посадах державного службовця у податковому органі, що підтверджується записами трудової книжки.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що зі змісту положень чинного законодавства вбачається, що в разі її переходу на службу до Служби судової охорони у особи виникає право на зарахування до стажу в Службі судової охорони, періоду (часу) роботи в державних органах. Відповідачем не врахований до стажу роботи позивача в Службі судової охорони період попередньої роботи в державному органі. Просить позов задовольнити.
Ухвалою від 15.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
29.07.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що станом на дату прийняття позивача на роботу в ТУ Служби судової охорони у Запорізькій області вислуга років, яка дає право на встановлення надбавки за стаж служби станом на 28 березня 2023 року становить 11 років 11 місяців 22 дні. Вважає, що позивачу стало відомо про не зарахування до стажу служби в Службі судової охорони, часу попередньої роботи в державних органах, а саме: з 20.12.2007 по 27.03.2023 – на посадах державного службовця у податковому органі є 28 березня 2023 року під час ознайомлення з наказом від 27.03.2023 №130 о/с по особовому складу під час прийняття на посаду провідного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області. Зазначає, про відсутність посади позивача в переліку посад, затвердженому наказом Служби судової охорони від 24.10.2022 №454 «Про затвердження переліку посад співробітників Служби судової охорони середнього і вищого складу, на яких, у разі переходу на службу до Служби судової охорони, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах». Оскільки посада провідного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області у Переліку не міститься, підстави для зарахування Позивачу до стажу служби у Службі судової охорони часу попередньої роботи в державних органах, відсутні. Оскільки прийняття позивача на роботу відбулось за процедурою конкурсу, а не переведення, а також враховуючи відсутність в наказі голови Служби судової охорони від 24.10.2022 №454 посади позивача, вважає позовні вимоги необґрунтованими. Крім того, посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом. Просить відмовити у задоволенні позову.
04.08.2025 засобами системи «Електронний суд» до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій позивач зазначає, що ним в даному випадку оскаржується відмова відповідача, викладена в листі відповідача від 03.07.2025 № 39.05-99, а тому ним не пропущений строк звернення до суду з цим позовом. Наводить судову практику в обґрунтування своїх вимог.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Щодо строку звернення до суду суд зазначає, що це питання було вирішене судом під час відкриття провадження у справі. В даному випадку позивачем не заявлено вимог щодо неврахування стажу його роботи в державному органі станом на час прийняття на роботу до відповідача, проте позивачем оскаржується конкретна відмова відповідача й щодо такого оскарження, станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом, не минув місячний строк звернення до суду.
Відтак, посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом є безпідставним.
Щодо суті спірних правовідносин судом встановлено наступне.
Згідно записів трудової книжки, перед працевлаштуванням до відповідача позивач працював у визначений ним період на таких посадах: 
- з 20.12.2007 по 26.03.2012 - головний державний податковий ревізор-інспектор сектору по контролю за цільовим використанням спирту відділу податкового супроводження підприємств торгівлі та харчової галузі Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі; 
- з 27.03.2012 по 26.06.2013 - головний державний податковий інспектор юридичного відділу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Державної податкової служби; 
- з 27.07.2013 по 30.06.2015 - головний державний інспектор юридичного відділу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів; 
- з 01.07.2015 по 26.04.2016 - головний державний інспектор юридичного відділу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (звільнено за угодою сторін); 
- з 27.04.2016 по 13.11.2016 - головний державний інспектор відділу супроводження судових спорів за результатами планових перевірок юридичного управління ГУ ДФС у Запорізькій області; 
- з 14.11.2016 по 06.02.2017 - головний державний інспектор сектору супроводження трудових спорів та представництва інтересів ДФС юридичного управління ГУ ДФС у Запорізькій області; 
- з 07.02.2017 по 02.10.2019 - заступник начальника відділу супроводження судових спорів за результатами планових перевірок юридичного управління ГУ ДФС у Запорізькій області (звільнений з посади у порядку переведення); 
- з 03.10.2019 по 17.11.2019 - заступник начальника управління – начальник відділу інформаційно-аналітичної роботи, правового супроводження діяльності управління правового забезпечення ГУ ДПС у Запорізькій області; 
- з 18.11.2019 по 17.12.2019 - начальник відділу по роботі з боргом Олександрівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДПС у Запорізькій області;
- з 18.12.2019 по 14.09.2020 - начальник відділу по роботі з податковим боргом Олександрівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДПС у Запорізькій області; 
- з 15.09.2020 по 20.01.2021 - начальник Олександрівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Запорізькій області (звільнений з посади у порядку переведення); 
- з 21.01.2021 по 17.03.2021 - головний державний інспектор відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами адміністрування ПДВ управління супроводження судових справ ГУ ДПС у Запорізькій області; 
- з 18.03.2021 по 16.06.2022 - головний державний інспектор відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами адміністрування ПДВ управління супроводження судових справ ГУ ДПС у Запорізькій області; 
- з 17.06.2022 по 27.03.2023 - головний державний інспектор відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами адміністрування ПДВ управління правового забезпечення ГУ ДПС у Запорізькій області (припинено державну службу та звільнений з посади за угодою сторін, відповідно до ч.2 ст.86 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (зі змінами та доповненнями)). 
Наказом територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області від 27.03.2023 № 130о/с позивача 28.03.2023 прийнято на Службу та призначено на посаду провідного спеціаліста відділу МТЗ ТУ Служби судової охорони у Запорізькій області і присвоєно спеціальне звання - майор Служби судової охорони. 
01.12.2023 наказом ТУ ССО у Запорізькій області № 520 о/с позивача призначено на посаду начальника відділу МТЗ ТУ Служби судової охорони у Запорізькій області з подальшим присвоєнням спеціального звання - підполковник Служби судової охорони. 
По теперішній час позивач проходить службу в ТУ ССО у Запорізькій області на посаді начальника відділу МТЗ ТУ Служби судової охорони у Запорізькій області.
27.06.2025 позивач звернувся до ТУ ССО у Запорізькій області з рапортом щодо зарахування до стажу служби у Службі судової охорони стажу (періоду) роботи в державних органах, а саме: з 20.12.2007 по 27.03.2023 – на посадах державного службовця у податковому органі, що підтверджується записами трудової книжки. 
Загальний стаж державної служби до прийняття на службу в ТУ ССО у Запорізькій області складає 15 років, 3 місяця, 8 днів.
Листом від 03.07.2025 № Вих.№39.05-99 відповідач відмовив позивачу у зарахуванні до стажу служби у Службі судової охорони стажу (періоду) роботи в державних органах, оскільки посада позивача не входить до переліку посад, затвердженого наказом Служби судової охорони від 24.10.2022 № 454.
Не погоджуючись з оскаржуваною відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 160 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.
Відповідно до ст.161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.
Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України.
Статтею 164 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що спеціальне звання підполковника Служби судової охорони віднесене до спеціальних звань середнього складу Служби судової охорони.
Частина 6 ст.163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони визначається у відповідному положенні, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 № 1052/0/15-19 затверджено Положення про проходження служби співробітниками Службі судової охорони (далі - Положення).
Відповідно до п. 5 розділу І Положення (в редакції Рішення Вищої ради правосуддя № 2236/0/15-21 від 18.11.2021), час проходження служби у Службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, стажу служби в поліції, інших правоохоронних органах.
Стаж служби у Службі дає право на встановлення співробітнику надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби у Службі (у календарному обчисленні) зараховуються періоди, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей».
З наведеного суд висновує, що пункт 5 Положення містить бланкетну норму, яка відсилає до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1999 №2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей» (далі - Постанова № 393).
Так, згідно з пунктом «б» ч. 1 ст. 1-2 Закону № 2262-ХІІ, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Пунктом «и» ч. 1 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ визначено, що особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро України, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки України або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони.
У свою чергу, абзацом 12 пункту 1 Постанови № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки, Управління державної охорони, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, органи і підрозділи цивільного захисту, державну пожежну охорону, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки або Державну кримінально-виконавчу службу на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затвердженими відповідно Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, виконання кримінальних покарань, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, затвердженим Головою Служби судової охорони.
Механізм виплати грошового забезпечення працівникам Служби судової охорони, визначено Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі - Порядок № 384).
Приписам даного Порядку № 384, передбачено таке.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення працівників Служби судової охорони, серед іншого, належить надбавка за вислугу років (підпункт 3 пункту 5 розділу І Порядку №384).
Грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади, серед іншого, в територіальних орган Служби судової охорони. Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат (пункти 8, 9 розділу І Порядку №384).
Аналіз положень пункту «и» ч. 1 ст. 17 Закону № 2262-XII, абзацу 12 п. 1 Постанови № 393, п. 5 Положення, пунктів 8, 9 розділу І та пунктів 17-19 розділу ІІ Порядку № 384 дає підстави суду дійти висновку, що вказаними нормами права визначено за особою, у разі її переходу на службу до Служби судової охорони, право на зарахування до стажу в Службі судової охорони, періоду (часу) роботи в державних органах.
При цьому, суд констатує, що таке право закріплене в Законі №2262-XII та Положенні, порядок його підтвердження та обчислення - у Постанові № 393, а порядок його реалізації - у Порядку № 384.
Суд встановив, що на виконання вимог пункту «и» ч.1 ст.17 Закону №2262-XII, абзацу 12 п.1 Постанови №393, наказом Служби судової охорони від 24.10.2022 № 454 затверджено Перелік посад співробітників Служби судової охорони середнього і вищого складу, на яких, у разі переходу на службу до Служби судової охорони, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах.
Наказом Служби судової охорони від 05.12.2022 № 519 до вказаного вище Переліку внесено зміни, у зв`язку з чим останній викладено у новій редакції, а саме:
« 1. Перший заступник Голови Служби судової охорони, заступники Голови Служби судової охорони;
2. Начальники управлінь, відділів, служб, секторів та їх заступники центрального органу управління Служби судової охорони».
Таким чином, перелік, затверджений наказом Служби судової охорони від 24.10.2022 №454 (зі змінами), включає лише керівні посади центрального органу управління Служби судової охорони.
Водночас, нормами чинного законодавства право зарахування до стажу служби у Службі судової охорони, яке дає право на встановлення співробітнику надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки, не поставлено в залежність від того, в центральному чи територіальному органі Служби судової охорони вони проходять службу.
При цьому, суд зауважує, що перелік посад середнього і вищого складу територіальних управлінь Служби судової охорони, на яких, у разі переходу на службу до Служби судової охорони, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах, станом на час виникнення спірних правовідносин, Головою Служби судової охорони не затверджено.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду сформував сталу судову практику під час вирішення питання щодо незатвердження державним органом списку посад, які зараховуються до стажу для обчислення вислуги років (постанови: від 18.11.2019 у справі № 813/5876/15, від 20.09.2019 у справі № 813/904/15, від 04.10.2018 у справі № 819/1695/16).
Зокрема, суд касаційної інстанції вказав, що Закон №2262-XII для окремих категорій осіб передбачає гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами, покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для окремих категорій осіб як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
Крім цього, принцип юридичної визначеності, закріплений у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності - в даному випадку відсутність визначеного переліку посад середнього і вищого складу територіальних управлінь Служби судової охорони для обрахунку стажу.
Суд зазначає, що якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання для співробітників Служби судової охорони певних гарантій, а саме права на зарахування до вислуги років для призначення пенсії часу роботи в державних органах у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони за правилами, встановленими пунктом «и» ч. 1 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ, держава, у даному випадку в особі Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області, безпідставно, відступаючи від гарантованих позивачу прав та правомірних сподівань, не зарахувала до його стажу службу в державних органах, як особі, на яку поширюється дія Закону № 2262-ХІІ.
Так, записами трудової книжки позивача підтверджується періоди його роботи позивача в органах Державної податкової служби України з 20.12.2007 до 27.03.2023.
Щодо тверджень відповідача про неможливість застосування до позивача вищенаведених норм права, з тієї причини, що його не було переведено на службу до відповідача, суд зазначає про очевидну хибність позиції відповідача, оскільки жодна з наведених вище норм не містить терміну «в разі переведення», а містять термін «в разі переходу». Зазначені терміни мають очевидно різне значення, тобто не є тотожними.
Відтак, суд вважає, що незарахування відповідачем зазначеного періоду до стажу служби позивача у Службі судової охорони суперечить приписами закону, а посилання відповідача на відсутність у затвердженому переліку посад середнього і вищого складу територіальних управлінь Служби судової охорони, як на підставу для відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів до стажу служби у Службі судової охорони, є протиправним.
Щодо вимог зобов`язального характеру, то Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Аналіз положень Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Вищезазначені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16, від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а, від 22 вересня 2022 року у справі №380/12913/21 та інших.
Для належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне, зобов`язати відповідача з 27.06.2025 (дати звернення позивача до відповідача з відповідним рапортом) зарахувати до стажу служби (роботи) позивача в Службі судової охорони, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, час попередньої роботи в державних органах з 20.12.2007 по 27.03.2023.
Щодо інших тверджень відповідача викладених у відзиві, то суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
В даному випадку інші твердження відповідача не впливають на правильність вирішенні спору по суті.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням з`ясованих обставин та досліджених доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
В зв`язку з задоволенням позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 968,96 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області (вул. Незалежної України, буд. 72-А, м. Запоріжжя, 69035) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною відмову Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу служби у Службі судової охорони часу попередньої роботи в державних органах, а саме: з 20.12.2007 по 27.03.2023 – на посадах державного службовця у податковому органі, що підтверджується записами трудової книжки. 
Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Запорізькій області перерахувати з 27.06.2025 ОСОБА_1 вислугу років в Службі судової охорони відповідно до п.5 розділу І Положення про проходження Служби співробітникам Служби судової охорони з урахуванням змін, внесених рішенням Вищої ради правосуддя № 2236/0/15-2 від 18.11.2021, та зарахувати до стажу служби у Службі судової охорони, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби в Службі судової охорони, надання додаткової оплачуваної відпустки, час попередньої роботи в державних органах з 20.12.2007 по 27.03.2023 – на посадах державного службовця у податковому органі, що підтверджується записами трудової книжки.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Служби судової охорони у Запорізькій області. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі складено та підписано «19» січня 2026 року.

Суддя Р.В. Кисіль