ПОСТАНОВА                                                                                      
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 761/38030/21
провадження № 61-16486св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України»,
відповідач -  ОСОБА_1 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року у складі судді Юзькової О. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Нежури В. А., Невідомої Т.О., Соколової В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» (далі - ТОВ «ВКФ Фарби України») звернулося до суду з позовом, у якому просило розірвати попередній договір від 13 листопада 2014 року, укладений між ТОВ «ВКФ Фарби України» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І. І. за реєстровим номером 3203.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «ВКФ Фарби України» посилалося на те, що                               13 листопада 2014 року між ним і ОСОБА_1 було укладено попередній договір, за умовами якого сторони зобов`язались у строки, встановлені вказаним договором, укласти у майбутньому договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ТОВ «ВКФ Фарби України» зобов`язується передати окрему квартиру, характеристики якої вказані у пункту 1.3 договору, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі, визначеному розділом 2 попереднього договору. Згідно з пунктом 1.2 договору сторони зобов`язуються укласти основний договір у строк до 30 вересня 2015 року. Також сторони погодили, що основний договір може бути укладений тільки у разі сплати ОСОБА_1 повної суми коштів, що передбачена підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 розділу 2 попереднього договору на банківський рахунок позивача у належному порядку.
 
Позивач вважав, що зобов`язання щодо укладення основного договору                                                  є припиненим з 01 жовтня 2015 року відповідно до закону, які прямо визначають припинення зобов`язання за наслідком неукладання основного договору                                        у встановлений сторонами строк. Позивач має право в односторонньому порядку розірвати попередній договір у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 грошового зобов`язання. 24 квітня 2021 року позивач надіслав повідомлення про розірвання договору. З-поміж іншого ОСОБА_1 було запропоновано узгодити дату, час та місце підписання додаткового договору щодо розірвання попереднього договору                         і його нотаріального посвідчення. Порушення відповідачем умов попереднього договору та подальше ухилення його від підписання та нотаріального посвідчення додаткового договору, в розумінні статті 651 ЦК України є істотним порушенням договору і дає підстави для розірвання попереднього договору в судовому порядку, що є єдиним можливим захистом прав позивача.
 
У зв`язку з цим позивач просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 31 жовтня 2023 року позов залишив без задоволення.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. При цьому суд виходив з того, що відповідно до пункту 1.2 попереднього договору від 13 жовтня 2015 року сторони обумовили, що укладення основного договору має відбутися в строк до 30 вересня 2015 року. Проте, позивач вказав, що в зазначений строк основний договір укладений не був, доказів іншого матеріали справи не містять. Відповідно, зобов`язання, встановлені попереднім договором від 13 листопада 2014 року, були припинені з 01 жовтня 2015 року.                            З позовом до суду ТОВ «ВКФ Фарби України» звернулося у жовтні 2021 року, тобто після того, як попередній договір припинив свою дію на підставі частини третьої статті 635 ЦК України, що виключає можливість задоволення вимог про його розірвання. При цьому пунктом 6.2 попереднього договору передбачено, що він діє до моменту укладення основного договору, або моменту до виконання зобов`язань за попереднім договором щодо штрафних санкцій відповідною стороною при розірванні попереднього договору. Аналіз змісту вказаного пункту попереднього договору не вказує на зміну кінцевого строку укладення основного договору або на пролонгацію дії попереднього договору у зв`язку з неукладенням основного договору у строк, визначений в пункті 1.2 цього договору.
 
Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
 
Київський апеляційний суд постановою від 25 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року залишив без змін.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права                         і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року частково, виклавши мотивувальну частину в іншій редакції; скасувати постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення.
 
Підставою касаційного оскарження зазначив те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду                                        від 30 вересня 2021 року у справі № 906/1205/20.
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що суди неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема статті 212 ЦК України.
 
У квітні 2025 року ТОВ «ВКФ Фарби України» подало відзив на касаційну скаргу,                            в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що вони є законними й обґрунтованими. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
09 квітня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що 13 листопада 2014 року між ТОВ «ВКФ Фарби України» та ОСОБА_1 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І. І., за реєстровим номером 3203.
 
Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору сторони взяли на себе зобов`язання                 в строки встановлені цим попереднім договором, укласти в майбутньому договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «ВКФ Фарби України» (в основному договорі продавець) зобов`язується передати окрему квартиру, характеристики якої вказані в пункті 1.3 розділу 1 цього попереднього договору, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 ,                                        а ОСОБА_1 (в основному договорі покупець) зобов`язується прийняти об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору.
 
Пунктом 1.2 попереднього договору визначено, що сторони зобов`язуються укласти основний договір в строк до 30 вересня 2015 року. Сторони встановили, що основний договір укладається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання ОСОБА_1 відповідного повідомлення від ТОВ «ВКФ Фарби України». В будь-якому випадку ТОВ «ВКФ Фарби України» повинне направити ОСОБА_1 вказане повідомлення протягом 5 робочих днів після отримання ним правовстановлюючих документів на об`єкт та надання реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві документів, що є необхідними для належного укладення та оформлення основного договору.
 
Згідно з пунктом 2.1 попереднього договору сторони встановили, що при укладенні основного договору 100 % ціни об`єкта (сума основного договору) буде разом з ПДВ становити 376 293,80 грн.
 
Відповідно до пункту 2.3 попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладення та виконання основного договору, яке встановлене пунктом 1.1 розділу 1 попереднього договору повинно бути забезпечене. Для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з цим попереднім договором щодо укладення та виконання основного договору та забезпечення виконання таких зобов`язань, ОСОБА_1 сплачує ТОВ «ВКФ Фарби України» суму грошових коштів у наступних розмірах, порядку та умовах.
 
Згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 попереднього договору ОСОБА_1 зобов`язується сплатити забезпечувальну суму ТОВ «ВКФ Фарби України», що становить 70 % (28,819 кв. м) - 256 489,10 грн, в тому числі ПДВ (20 %) -                                       42 748,18 грн за фіксованою вартістю 8 900,00 грн за 1 м. кв. не пізніше 18 листопада 2014 року, залишок 27 % (11,1159 кв. м) - 107 824,23 грн, в тому числі ПДВ (20 %) складає 17 970,71 грн за фіксованою вартістю 9 700,00 грн за 1 кв. м не пізніше 27.06.2017 та 3 % - (1,2351 кв. м), що становить 11 980,40 грн, в тому числі ПДВ                       (20 %) - 1 996,75 грн, буде повністю сплачена ОСОБА_1 у день укладення основного договору.
 
Згідно з довідкою про фінансування від 27 червня 2017 року ОСОБА_1 відповідно до умов договору № 3203 сплатив продавцю грошові кошти в розмірі 376 293,80 грн, що становить 100 % вартості майнових прав на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.3 пункту 2.3 попереднього договору кожний платіж за цим договором сплачується відповідачем у безготівковій формі на банківський рахунок позивача, вказана сума коштів буде після її належної сплати відповідачем, зарахована до платежів за основним договором у момент укладення такого основного договору.
 
Згідно з пунктом 4.2 попереднього договору сторони погодили, що основний договір може бути укладений виключно у разі сплати ОСОБА_1 повної суми коштів, що передбачена підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 розділу 2 цього попереднього договору на банківський рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України» у належному порядку.
 
Відповідно до пункту 4.7 попереднього договору сторони встановили, що укладення та оформлення основного договору можливе лише в тому випадку, якщо сума коштів, визначена підпунктом 2.3.1 пункту 2.3. розділу 2 цього попереднього договору, буде повністю сплачена ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України» до моменту укладення та оформлення основного договору.
 
Пунктом 5.3 попереднього договору визначено, що в разі невиконання                                       ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, вказаних в цьому попередньому договорі (відмова від укладання основного договору або розірвання цього попереднього договору за ініціативою ТОВ «ВКФ Фарби України»), та в разі розірвання (припинення) цього попереднього договору через таке невиконання ТОВ «ВКФ Фарби України» зобов`язане повернути на банківській рахунок ОСОБА_1 , суму, що була фактично сплачена ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України» на виконання цього договору, а також додатково сплатити суму в розмірі 5 % від суми, вказаної у підпункті 2.3.1 пункту 2.3 розділу 2 цього попереднього договору. Вказане в даному пункті повернення коштів здійснюється протягом 60 календарних днів                        з дати розірвання цього попереднього договору шляхом підписання та нотаріального посвідчення додаткового договору про розірвання цього попереднього договору. Витрати на оформлення, нотаріальне посвідчення (реєстрацію) такого договору про розірвання несе та сторона, з вини якої відбулося розірвання, втрата чинності або унеможливилось виконання попереднього договору.
 
Згідно з пунктом 5.4 попереднього договору в разі невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, які викладені в даному попередньому договорі, ТОВ «ВКФ Фарби України» має право розірвати даний попередній договір                                                в односторонньому порядку з вини ОСОБА_1 . При цьому сума, що була фактично сплачена ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України» на виконання цього попереднього договору, повертається на банківський рахунок ОСОБА_1 , за винятком суми коштів у гривнях, що еквівалентна 5 % від суми встановленої                                   у підпункті 2.3.1 пункту 2.3 розділу 2 цього попереднього договору, які залишаються у розпорядженні ТОВ «ВКФ Фарби України» в якості неустойки. ТОВ «ВКФ Фарби України» повідомляє ОСОБА_1 про розірвання договору шляхом направлення поштового повідомлення (цінним листом з описом вкладеного) на адресу, що вказана у цьому попередньому договорі. Даний попередній договір є розірваним                      з дати направлення такого повідомлення ОСОБА_1 . У такому разі сторони зобов`язані підписати та нотаріально посвідчити додатковий договір щодо розірвання даного попереднього договору. Вказане в даному пункті повернення коштів здійснюється протягом 60 календарних днів з дати підписання та нотаріального посвідчення згаданого додаткового договору про розірвання цього попереднього договору. Витрати на оформлення, нотаріальне посвідчення (реєстрацію) такого договору про розірвання несе та сторона, з вини якої відбулося розірвання, втрата чинності або унеможливилось виконання попереднього договору.
 
Пунктом 6.2 попереднього договору встановлено, що договір вступає в силу                                з моменту його підписання обома сторонами і діє до моменту укладення основного договору, або до моменту виконання зобов`язань за попереднім договором щодо штрафних санкцій відповідною стороною при розірванні попереднього договору.
 
22 квітня 2021 року ТОВ «ВКФ Фарби України» надіслало засобами поштового зв`язку письмове повідомлення ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору від 13 листопада 2014 року, зі змісту якого відомо, що основний договір в строк до 30 вересня 2015 року сторони не уклали. ТОВ «ВКФ Фарби України» у вказаному повідомленні стверджує, що зобов`язання за попереднім договором є припиненими з наступного дня після строку, визначеного пунктом 1.2 попереднього договору,                       а саме з 30 вересня 2015 року, тому пропонує ОСОБА_1 узгодити дату, час та місце підписання додаткового договору щодо розірвання попереднього договору.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
У частині першій статті 627 ЦПК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Згідно з частинами першою - третьою статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).
 
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну),                       в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
 
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України).
 
У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). 
 
Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови                           і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору.
 
Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину, як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати, чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору ,передбачені договором та/або законом). Це зумовлено тим, що одностороння відмова від договору як вид одностороннього правочину розрахована на сприйняття іншими особами. У разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору.
 
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 755/16339/19 зазначено, що предметом попереднього договору є саме укладання у майбутньому основного договору на умовах та у строки, визначені попереднім договором. Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним                                    з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому для попереднього договору, поряд з іншими його умовами, повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору. Зокрема, істотною умовою попереднього договору є строк укладання основного договору, який повинен бути зазначений                        у попередньому договорі.
 
Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
 
Підставою звернення до суду з позовом про розірвання попереднього договору від 13 листопада 2014 року позивач зазначав порушення відповідачем його умов, тому позивач мав право в односторонньому прядку розірвати попередній договір; одночасно позивач вказував, що зобов`язання за попереднім договором                                        є припиненими в силу вимог закону, оскільки основний договір не був укладений                        в установлений попереднім договором строк до 30 вересня 2015 року, за відсутності пропозицій сторін про його укладення.
 
Суди встановили, що позивач відповідно до пункту 1.2 попереднього договору не виконав своє зобов`язання за договором та не направляв повідомлення відповідачу про можливість укласти основний договір, що пов`язано з відсутністю необхідних документів (отримання ним правовстановлюючих документів на об`єкт).
 
Попередній договір містить такі умови щодо строку (терміну) укладення основного договору купівлі-продажу квартири: сторони зобов`язуються укласти основний договір в строк до 30 вересня 2015 року, але не раніше виконання відповідачем вимог пункту 2.3.1 цього договору; основний договір укладається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідачем відповідного повідомлення від ТОВ «ВКФ Фарби України». 
 
Зміст попереднього договору купівлі-продажу свідчить, що правила, встановлені статтею 213 ЦК України, не дозволяють визначити конкретний строк, протягом якого сторони домовились укласти основний договір. Зазначена обставина обумовлена сторонами в попередньому договорі низкою взаємопов`язаних строків і термінів - як виконання зобов`язань відповідача щодо попереднього внесення платежів на підтвердження зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу майбутнього об`єкта нерухомості, так і отримання позивачем правовстановлюючих документів на об`єкт, з чим сторони пов`язали обов`язок ТОВ «ВКФ Фарби України» упродовж п`яти робочих днів направити відповідачу повідомлення про укладення основного договору.
 
Встановлені судами обставини і зміст попереднього договору дозволяють зробити висновок про те, що за умови належного виконання відповідачем строків унесення забезпечувальних платежів, передбачених у пункті 2.3 попереднього договору, зобов`язання сторін щодо укладення основного договору купівлі-продажу визначається строком - протягом п`яти календарних днів з моменту отримання ТОВ «ВКФ Фарби України» правовстановлюючих документів на об`єкт та його державної реєстрації, з урахуванням виконання ТОВ «ВКФ Фарби України» зобов`язання щодо повідомлення відповідача про це відповідно до умови пункту 1.2 попереднього договору.
 
За таких обставин суди зробили правильні висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову.
 
Водночас безпідставним є доводи касаційної скарги про незастосування судами статті 212 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки позивач не посилався на такі обставини, обґрунтовуючи позовні вимоги.
 
Правовідносини у справі  № 906/1205/20 виникли з відмінних від цієї справи підстав, відповідно до них суд встановив фактичні обставини справи та застосував відповідні норми матеріального права, що свідчить про відсутність ознаки подібності зазначеної справи із цією, що переглядається.
 
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів                       у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,    є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| М. Ю. Тітов