ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 р. 	Справа № 520/23702/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 22.09.25  по справі № 520/23702/25
за позовом                Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  
до                 ОСОБА_1                        
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі за текстом - ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 , відповідач), у якому просила суд:
- стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) вартість збитків, які останній наніс державі виявленої недостачею при проведенні суцільної інвентаризації, у розмірі 1805,04 грн.
Разом із позовом позивачем було подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначено, що оскільки після притягнення відповідача до матеріальної відповідальності за самовільне залишення військової частини (02.09.2024), ОСОБА_1 у лютому 2025 року добровільно повернувся на службу, однак вже у березні цього ж року знову самовільно залишив військову частину і станом на момент звернення до суду з цим позовом не повернувся, такі обставини слугують підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 по справі № 520/23702/25 у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про поновлення строку звернення до суду – відмовлено.
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення коштів – залишено без руху.
Надано позивачу термін – десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
Роз`яснено позивачу, що у разі, якщо ним не буде усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, її буде повернуто позивачеві.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду першої інстанції, позивач подав до Харківського окружного адміністративного суду заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду, в якій просив поновити Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України процесуальний строк для звернення до суду.
В обґрунтування заяви зазначив, що у зв`язку з обмеженим бюджетним фінансуванням, на рахунках позивача були відсутні цільові кошти для сплати судового збору в період з 03.02.2025 по 30.08.2025, оскільки всі фінансові ресурси Міністерства оборони України спрямовані на першочергове фінансування потреб діяльності підрозділів у ході захисту суверенітету України, її територіальної цілісності та недоторканності, протистоянні збройній агресії російської федерації.
Окрім того, Військовою частиною НОМЕР_1 21.03.2025 за № 40/51/12-656 були направлені матеріали службового розслідування № 136 “По факту втрати матеріальних цінностей за підсумками роботи комісії по проведенню суцільної інвентаризації військового майна речової служби Військової частини НОМЕР_1 станом на 01 листопада 2024” до Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, проте, на момент подання цієї заяви жодної відповіді чи результатів розгляду матеріалів отримано не було, у зв`язку з чим виникла необхідність вирішувати питання подання позову в адміністративному порядку.
Також представник позивача зазначив, що з 24.02.2022 ВЧ НОМЕР_1 виконує завдання з відсічі збройної агресії російської федерації, заходів, щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, що також вплинуло на своєчасне звернення до суду з цим позовом. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 по справі № 520/23702/25 у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про поновлення строку звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів – відмовлено.
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення коштів – повернуто позивачу.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 по справі №520/23702/25 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що у зв`язку з обмеженим бюджетним фінансуванням, на рахунках позивача були відсутні цільові кошти для сплати судового збору у період з 12.11.2024 по 30.08.2025, оскільки всі фінансові ресурси Міністерства оборони України спрямовані на першочергове фінансування потреб діяльності підрозділів у ході захисту суверенітету України, її територіальної цілісності та недоторканності, протистоянні збройній агресії російської федерації, що вплинуло на можливість своєчасного звернення до суду з цим позовом.
Крім того, просив врахувати, що Військова частини НОМЕР_1 НГУ також долучилась до ініціативи держави щодо можливості повернення військовослужбовців, які самовільно залишили місця служби, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також врегулювання виниклої заборгованості перед державою (за отримане майно, нестачі) шляхом добровільного погашення боргу в позасудовому порядку. 
В іншій частині доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним у заяві про поновлення строку на звернення до суду з позовом.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Повертаючи позовну заяву на підставі статті 123 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено наявності поважних причин пов`язаних із веденням збройної агресії проти України, що призвели до пропуску строку звернення з даним позовом.
Судом відхилено покликання позивача на те, що з 24.02.2022 ВЧ НОМЕР_1 виконує завдання з відсічі збройної агресії Російської Федерації, з охорони та оборони Сумської області за межами постійного місця дислокації та розташовується на території, яка згідно з наказами Головнокомандувача Збройних Сил України відноситься до такої, на якій ведуться активні бойові дії, оскільки у розумінні висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 29.09.2022 року по справі № 500/1912/22 сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
В силу приписів пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
За визначенням, наведеним у пункті 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, отже, військова служба в органах цивільного захисту є публічною службою.
Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби (військової служби).
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Приписами частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України збитків, які відповідач наніс державі через виявлену недостачу у розмірі 1805,04 грн, що встановлено 30.11.2024 відвідною комісією з інвентаризації, проведеної згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2024 № 867.
31 жовтня 2019 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2019 року №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX; тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань (стаття 2 Закону № 160-ІХ).
Верховний Суд у постанові від 18 січня 2024 року в справі № 520/11225/23 здійснив комплексний аналіз норм Закону № 160-ІХ та зробив висновок, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (стаття 4). У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (частина друга статті 8). Поряд із цим, нормами Закону № 160-ІХ передбачено випадки, коли причини завдання шкоди, її розмір та винна особа можуть бути встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом. У таких випадках службове розслідування може не призначатися. У разі, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню (частина сьома статті 8). Наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством (частина перша статті 14). Разом із цим, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. (стаття 12).
З огляду на зміст наведених положень Закону № 160-ІХ Верховний Суд указав, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди, про що командир (начальник) видає відповідний наказ. Однак, термін у три роки передбачений саме для притягнення особи до відповідальності. Водночас відшкодування завданої шкоди у передбачених статтею 12 Закону випадках здійснюється у судовому порядку. При цьому, Закон № 160-ІХ не визначає строки звернення до суду щодо відшкодування такої шкоди.
За таких умов, при визначенні строку звернення суб`єкта владних повноважень до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди застосуванню підлягають відповідні норми КАС України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2024 по справі № 400/5284/22.
Так, загальні правила, які закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.
Відповідно до вимог статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до витягу з наказу (по стройовій частині) від 02.09.2024 № 191 відповідача виключено з усіх видів забезпечення. 
Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2024 № 867, в період з 01 по 30 листопада 2024 року проведено інвентаризацію військового майна, основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів, розрахунків в установах Державного казначейства України і установах банків, розрахунків з бюджетом, підзвітними особами, військовослужбовцями і працівниками, депонентами та іншими дебіторами і кредиторами станом на 01 листопада 2024 року, про що 01.11.2024 складено звіряльну відомість результатів інвентаризації необоротних активів
За результатами проведеної інвентаризації військового майна речової служби було встановлено нестачу матеріальних цінностей, які перебувають у користуванні у старшого кулеметника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення старшого солдата ОСОБА_1 , на суму 4456 грн 02 коп. (чотири тисячі чотириста п`ятдесят шість гривень нуль дві копійки). 
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про підсумки службового розслідування» від 03.02.2025 № 266 відповідача притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності на суму 4456 грн 02 коп. 
У лютому 2025 року відповідач добровільно повернувся до військової частини, був зарахований до списків особового складу та йому почали нараховувати грошове забезпечення. 
Однак, в березні 2025 року відповідач знову залишив розташування місця служби.
За час перебування ОСОБА_1 у лютому-березні 2025 року в розташуванні військової частини з його грошового забезпечення була частково утримана сума у розмірі 2650,98 грн для погашення заборгованості. 
Залишок боргу на день подання позову складає 1 805,04 грн. На момент подання адміністративного позову, відповідач до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не з`явився, майно видане йому в користування не повернув та залишок вартості такого майна не сплатив.
Таким чином, після проведення 01.11.2024 інвентаризації позивачу вже було відомо про факт нестачі матеріальних цінностей, які перебували у розпорядженні ОСОБА_1 .
При цьому, з даним позовом до суду позивач звернувся лише 04.09.2025, тобто з порушенням місячного строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України, який сплив щонайменше 01.12.2024.
Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Положеннями частин 2, 6 статті 121 КАС України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
Отже, законодавством регламентовано право суду продовжити встановлений ним процесуальний строк та поновити строк, встановлений законом.
Слід відмітити, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до адміністративного суду з поважних причин.
Так обґрунтовуючи наявність підстав для поновлення строку на звернення до суду з цим позовом апелянт вказував, що участь у завданнях з відсічі збройної агресії російської федерації, заходів, щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, також вплинуло на своєчасне звернення до суду з цим позовом. 
Також просив врахувати, що тривалий час у позивача було обмежене фінансування, що унеможливлювало сплату судового збору та, як наслідок, своєчасне звернення до суду з цим позовом.
Так, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.
Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до частини першої статті 121 КАС повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами.
При цьому, суд наголошує, що питання поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення такого строку у всіх абсолютно випадках.
Колегія суддів, надаючи оцінку доводам апелянта, зазначає, що Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 стосується лише введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін щодо строків розгляду справ, інших процесуальних строків вказаний указ не містить, зміни в частині процесуальних строків до КАС України не вносились.
Таким чином саме лише посилання на введення воєнного стану на території України та здійснення ракетних обстрілів місця дисклокації позивача, що в свою чергу обумовило пропуск строку на звернення з позовною заявою, без надання доказів на підтвердження вказаних обставин, не може бути поважною причиною для поновлення строку на звернення до суду з позовом.
Апелянт вказує, що на теперішній час на нього покладено велике навантаження.
Разом з цим, колегія суддів вважає неприйнятними вказані твердження, оскільки труднощі в організації належного виконання обов`язків працівників (зокрема, завантаженість) не є об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають оскаржити судові рішення в межах встановленого законодавством строку оскарження.
Вказана позиція підтверджена висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалах від 27.07.2020 по справі № 580/1443/19, від 27.10.2020 по справі № 460/1245/19.
Окрім того, жодних доказів на підтвердження зазначених обставин відповідач не надав.
Перевіряючи наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку, суд не вбачає поважних причин для його поновлення, оскільки, останній не конкретизував межі впливу запровадження такого стану на роботу працівників позивача, що, зокрема, відповідають за своєчасне оскарження судових рішень та не надав належних та допустимих доказів, що це підтверджують. Суд зазначає, що тривалість процедури оформлення документів безпосередньо залежить від ефективної роботи працівників і не свідчить про наявність особливих і непереборних обставин, які є поважними причинами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Також суд акцентує увагу на тому, що органи державної влади та суб`єкти владних повноважень, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених, в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 29.06.2022 у справі № 240/16920/21, від 29.08.2022 у справі № 640/21878/20, від 22.09.2022 у справі № 640/9839/20.
Неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання позовної заяви є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Позивач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання позовної заяви.
Доводи позивача про неналежне фінансування також підлягають відхиленню, оскільки особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а тому обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне/касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку.
З огляду на викладене, зазначені скаржником обставини про поновлення строку на подання позовної заяви є безпідставними та необґрунтованими, а тому останні не можуть свідчити про поважність підстав його пропуску.
Жодних інших обставин поважності пропуску строку звернення до суду із позовом позивачем не зазначено.
Таким чином, Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України не доведено поважності причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа “Стаббігс на інші проти Великобританії”, справа “Девеер проти Бельгії”, справа “Креуз проти Польщі”).
Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду в розрізі наведених висновків Європейського суду з прав людини, а також положень частини п`ятої статті 122 КАС України, колегія суддів зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.
Зрештою оцінка змісту обставин справи, хронології та послідовності дій позивача перед зверненням до суду свідчать про те, що цей строк був пропущений через відсутність зусиль позивача і належної старанності.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.
До того ж, суд апеляційної інстанції вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Приписами частини 1 та 2 статті 123 КАС України встановлено, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, враховуючи дату, коли позивач дізнався про нестачу матеріальних цінностей (01.11.2024), дату звернення до суду (04.09.2024), про що свідчить відмітка на позовній заяві «Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.09.2024»), та встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк звернення до суду з позовом про стягнення спірної суми грошових коштів, який сплив 01.12.2024, слід дійти висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з таким позовом.
З огляду на те, що будь-яких вмотивованих обґрунтувань наявності непереборних причин для своєчасного звернення до суду позивачем не наведено та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів дійшла погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстави для застосування до позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України положень частини 2 статті 123 КАС України.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст.241, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 по справі № 520/23702/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    С.П. Жигилій