Справа № 317/5027/25
Провадження № 2-а/333/29/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року Комунарський районний суд м.Запоріжжя в складі
головуючого-судді Варнавської Л.О.,
за участі: секретаря Бабак З.І.,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Запорізький відділ державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування постави про адміністративне правопорушення, -
в с т а н о в и в :
До суду 10.12.2025 року за підсудністю надійшла адміністративна справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Запорізький відділ державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування постави про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову зазначає, що 30.09.2025 року позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження за №79106699, які перебувають на виконанні у державного виконавця Запорізького ВДВС. Підставою для відкриття провадження стала постанова №1392 від 09.06.2025 року винесена тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Позивач з постановою не згодний, оскільки правопорушень не скоював, вважає, що він не був належним чином повідомлений про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Сам по собі факт повернення поштового відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» не свідчить про реальне отримання повістки або доведення її змісту до відома позивача. Позивач фактично не проживав за адресою реєстрації у зазначений період, про що відповідачу було або могло бути відомо з відповідних державних реєстрів та наявних у нього даних. При притягненні позивача до адміністративної відповідальності було допущено порушення вимог процесуального закону. Зокрема, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт належного оповіщення позивача, а також відсутні докази, що відповідач вжив усіх можливих заходів для реального повідомлення особи про виклик. Крім того, постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена формально, без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, що суперечить вимогам статей 245, 280 КУпАП. Таким чином, на переконання позивача, оскаржувана постанова № 1392 від 09.06.2025 року є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Процесуальні дії та рішення у справі.
Ухвалою судді від 11.12.2025 року провадження по справі відкрито, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження буз повідомленням (викликом) сторін.
25.12.2025 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, який було скеровано за допомогою підсистеми «Електронний суд». В обґрунтування відзиву зазначається, що доводи позивача, викладені у позовній заяві, є необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства України, а також ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач у своїй правовій позиції вибірково наводить обставини справи, ігноруючи встановлені та підтверджені матеріалами справи факти, що мають істотне значення для правильного вирішення спору. При цьому позивач не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, обмежившись лише власними припущеннями та суб`єктивною оцінкою дій відповідача. Водночас відповідач діяв виключно в межах наданих йому повноважень, на підставі, у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України, законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Оскаржувані дії (рішення) були прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, з урахуванням фактичних обставин та у межах компетенції відповідного органу. Посилання позивача на порушення його прав та законних інтересів є безпідставними, оскільки такі порушення жодним чином не підтверджені матеріалами справи. Більше того, з наявних доказів убачається, що саме позивач не виконав покладені на нього законом обов`язки, що й стало підставою для вчинення відповідачем відповідних дій. Таким чином, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, суперечать встановленим фактичним обставинам справи та спростовуються наданими відповідачем доказами.
Вивчивши матеріали адміністративного позову, відзив представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 25 лютого 2025 року за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно позивача  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було сформовано повістку № 2693699 про його виклик до  ІНФОРМАЦІЯ_3  на 10 березня 2025 року о 09:00 годині.
Зазначена повістка була направлена позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення за адресою його задекларованого місця проживання:  АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи, зокрема описом вкладення та реєстраційними даними поштового відправлення № 0610234074574.
У подальшому зазначене поштове відправлення було повернуте до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з офіційною відміткою оператора поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується трекінгом АТ «Укрпошта».
Відповідно до вимог пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання визнається належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибуття до ТЦК та СП, а його неприбуття у визначені дату та час є порушенням вимог законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Суд звертає увагу, що законодавець, запроваджуючи пункт 41 Порядку №560, свідомо відійшов від класичної моделі фактичного вручення повістки, з огляду на умови особливого періоду та необхідність забезпечення обороноздатності держави.
Обов`язок повідомити про зміну місця проживання покладено на військовозобов`язаного, а не на територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Неповідомлення про зміну фактичного місця проживання не може створювати для особи правову перевагу та звільняти її від виконання обов`язків, прямо передбачених законом.
З метою забезпечення виконання вимог законодавства та у зв`язку з ухиленням позивача від виконання військового обов`язку, після 10 березня 2025 року територіальним центром комплектування та соціальної підтримки було направлено звернення до органів Національної поліції України щодо встановлення місця перебування позивача та його доставлення до ТЦК та СП.
25 травня 2025 року позивач був доставлений співробітниками поліції до обласного об`єднаного центру мобілізації, де відносно нього цього ж дня було складено протокол про адміністративне правопорушення № 1392 за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.
Під час складання протоколу позивачу було роз`яснено його права, передбачені статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України, про що свідчить його особистий підпис у відповідному процесуальному документі. 
У підписаному Позивачем протоколі від 25.05.2025 року міститься інформація про дату, час та місце розгляду адміністративної справи (09.06.2025). Підпис Позивача у протоколі підтверджує, що він був належним чином сповіщений про засідання, але не скористався своїм правом на участь у розгляді справи.
Правовідносини, що склалися між сторонами стосуються притягнення до адміністративної відповідальності громадян за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Зазначені правовідносини регулюються наступними правовими нормами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини 7 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно із абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.
Відповідно до абз.3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно абз.6 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
У відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
Згідно з абз. 2,8 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
16.05.2024 постановою Кабінету Міністрів України №560 був затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Цей Порядок визначає , в тому числі, процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів.
Так, згідно п.21 Порядку, затвердженого Постановою КМУ №560 за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Пунктом 27 Порядку, затвердженого Постановою КМУ №560 передбачені випадки, коли під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів. А саме: для взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
Пунктом 79 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або їх відділи організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Відповідно до пункту 2 частини 1 Додатку 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
25.05.2025 року Позивач був доставлений до центру мобілізації, де відносно нього було складено протокол №1392. Суд відхиляє твердження Позивача про те, що він не підписував цей документ. Матеріалами справи підтверджується наявність особистого підпису ОСОБА_1 у графах про роз`яснення прав (ст.268 КУпАП) та отримання другого примірника протоколу. Більше того, у графі «пояснення» зафіксовано запис Позивача про неотримання повістки, що свідчить про його безпосередню участь у процедурі складання протоколу.
Підпис Позивача у протоколі підтверджує, що він був належним чином сповіщений про засідання, але не скористався своїм правом на участь у розгляді справи.
Суд доходить висновку, що позивач, будучи військовозобов`язаним та усвідомлюючи обов`язок прибувати за викликом ТЦК та СП, не вжив жодних заходів для уточнення свого статусу, перевірки наявності викликів або повідомлення органу військового обліку про зміну фактичного місця проживання.
Враховуючи особливий період, неявка за повісткою без поважних причин є порушенням вимог ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Дії Позивача вірно кваліфіковані за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
За приписами пункту 23 Порядку, затвердженого Постановою КМУ №560 поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
Доводи позивача:
- про неотримання повістки: Спростовується п.41 Порядку № 560 - неотримання листа, направленого на зареєстровану адресу, прирівнюється до належного вручення;
- про необізнаність щодо протоколу: Спростовується наявністю підпису Позивача на оригіналі/копії протоколу №1392 від 25.05.2025 року; 
- про порушення права на захист: Спростовується тим, що дата розгляду справи (09.06.2025) була вказана у протоколі, з яким Позивач ознайомився під підпис.
Оцінюючи встановлені у ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що позовна заява необґрунтована та не підлягає задоволенню.
Таким чином, вимоги статей 245 та 280 КУпАП дотримані у повному обсязі.
Відповідно ст.77 КАС України, «кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Як вбачається з матеріалів справи. відповідач, як суб`єкт владних повноважень повністю довів правомірність свого рішення, а позивач, в свою чергу, посилаючись на інші обставини, не надав суду жодних доказів існування обставин, що виключають можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем.
Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Керуючись статтями 2, 5, 19, 25, 90, 168, 246, 258, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Запорізький відділ державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування постави про адміністративне правопорушення – залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.О. Варнавська