ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/25228/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року (суддя Кальник В.В.) в справі № 160/25228/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 160/25228/23, яке набрало законної сили 11 червня 2024 року, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену  постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме, за періоди стаціонарного лікування: з 01.04.2022 по 23.04.2022 та з 02.07.2022 по 26.07.2022, а також за періоди перебування у відпустці за станом здоров`я: з 25.04.2022 по 24.05.2022, з 31.05.2022 по 29.06.2022, з 27.07.2022 по 25.08.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.
ОСОБА_1 18 вересня 2025 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі №160/25228/23 із зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме, за періоди стаціонарного лікування: з 01.04.2022 по 23.04.2022 та з 02.07.2022 по 26.07.2022, а також за періоди перебування у відпустці за станом здоров`я: з 25.04.2022 по 24.05.2022, з 31.05.2022 по 29.06.2022, з 27.07.2022 по 25.08.2022, з урахуванням фактично виплачених сум, на стягнення з військової частини НОМЕР_1 на його користь додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в сумі 196 377,00 грн. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, ухвалити нове рішення про задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення.
Апелянт вважає, що невиконання рішення суду в частині виплати позивачу військовою частиною НОМЕР_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» протягом майже двох років з дня набрання законної сили цим судовим рішенням є підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з суб`єкта владних повноважень відповідних виплат, а відсутність додаткового фінансування з бюджету на цілі виконання судових рішень не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили. 
Вважає, що зміну способу та порядку виконання судового рішення є єдиним можливим метод впливу на відповідача з метою виконання рішення. 
Також звертає увагу суду, що у відповіді військової частини НОМЕР_1 міститься конкретна сума, що підлягає нарахуванню за рішенням суду, а саме - 196 377,00 грн. 
У відзиві відповідач просить залишити ухвалу без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що станом на 04.06.2025р. фінансування за даним рішенням суду на рахунки військової частини НОМЕР_1 не надходило.
Відповідачем щомісячно подається заявка-розрахунок на фінансування грошового забезпечення у розділі потреби в коштах для виконання рішень судів та видатків КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямком грошового забезпечення. Остання заявка надана за №8180 від 06.05.25р.
Відповідачем позивачу нараховано додаткову грошову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням у сумі 196 377,00 грн, яка не виплачена.
Суд першої інстанції зауважив, що позивачем не наведено конкретних обставини, що унеможливлюють виконання судового рішення у справі № 160/25228/23, не вказано, які обставини ускладнюють виконання рішення суду, враховуючи, що боржник - військова частина НОМЕР_1 не відмовляється виконувати рішення суду.
Враховуючи, що при розгляді справи не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, не перевірялася правильність нарахування заборгованості по додатковій винагороді позивача, суд першої інстанції вважав, що зміна способу виконання судового рішення із зобов`язання здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди на стягнення конкретної суми цієї заборгованості фактично призведе до зміни рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішення питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 КАС України.
Також судом першої інстанції вказано, що грошові кошти у виді заборгованості із додаткової винагороди, які належать стягувачу, не є власністю військової частини НОМЕР_1 і не знаходяться на його рахунках, а фактичне у повному обсязі виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України.
Суд першої інстанції вважав, що стягнення з суб`єкта владних повноважень (військової частини НОМЕР_1 ) коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.
Враховуючи, що виконання рішення суду у справі № 160/25228/23 залежить від бюджетного фінансування, суд першої інстанції дійшов висновку, що його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання, тому зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості із додаткової винагороди позивачу.
Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 160/25228/23, яке набрало законної сили 11 червня 2024 року та яким зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме, за періоди стаціонарного лікування: з 01.04.2022 по 23.04.2022 та з 02.07.2022 по 26.07.2022, а також за періоди перебування у відпустці за станом здоров`я: з 25.04.2022 по 24.05.2022, з 31.05.2022 по 29.06.2022, з 27.07.2022 по 25.08.2022, з урахуванням фактично виплачених сум, військовою частиною НОМЕР_1 не виплачено позивачу додаткову винагороду станом на час звернення з заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення.
Виходячи з повідомлених відповідачем обставин, позивачу нараховано додаткову грошову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням у сумі 196 377,00 грн, проте ця сума додаткової винагороди не виплачена у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, виплата донарахованої суми може бути здійснена за наявності відповідного фінансування з державного бюджету.
Постановою Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07 жовтня 2024 року відкрито виконавче провадження № 76182612 з примусового виконання виконавчого листа, виданого у справі № 160/25228/23.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 378 КАС України регулюється питання відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
Законом України від 21 листопада 2024 року № 4094-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень», який набрав чинності 19 грудня 2024 року, (далі - Закон № 4094-ІХ) внесені зміни до статті 378 КАС України.
Так, абзацом першим частини першої статті 378 КАС України у редакції Закону №4094-IX встановлено, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. 
За положеннями частини третьої статті 378 КАС України в редакції Закону № 4094-ІХ підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Пунктом 8 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) передбачено принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.
За правилами частин першої та другої статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктами 6-1, 7, 9 частини 5 статті 22 БК України установлено, що головний розпорядник бюджетних коштів організовує та здійснює моніторинг виконання бюджетних програм, здійснює оцінку їх ефективності, управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня і витрачанням ними бюджетних коштів тощо.
Отже, виконання судового рішення залежить від наявності відповідних бюджетних призначень у військової частини.
Судом встановлено, що відповідачем щомісячно подаються заявки-розрахунки на фінансування грошового забезпечення у розділі потреби в коштах для виконання рішень судів та видатків КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямком грошового забезпечення. Остання заявка була надана за №8180 від 06.05.2025 року.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що невиконання військовою частиною НОМЕР_1 судового рішення в частині виплати грошових коштів позивачу за відсутності відповідного фінансування та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин та обставиною, яка істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим, як підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. 
Крім того, у спірному випадку справа не стосується  обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг, у яких суд має підстави для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат, адже ця справа стосується стягнення додаткової винагороди, тому відсутні підстави для застосування приписів абзацу другого частини третьої статті 378 КАС України.
Зважаючи на встановлені обставини у цій справі, зокрема, прийняття відповідачем заходів з метою виконання судового рішення, а також наведене правове регулювання питання зміни способу та порядку виконання судового рішення, суд доходить до висновку, що відсутність бюджетних призначень на виплату нарахованої суми грошового забезпечення не може розглядатися як обставина, що істотно ускладнює або робить неможливим виконання судового рішення, тому погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зміни способу і порядку виконання судового рішення.
Суд зауважує, що виплата нарахованих позивачу сум може бути здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України.
Оскільки у цьому випадку відсутні відповідні бюджетні асигнування для здійснення виплати позивачу нарахованої за судовим рішення додаткової винагороди, суд констатує, що відповідач не мав об`єктивної фінансової можливості в повному обсязі виконати судове рішення та, відповідно, про відсутність підстав для зміни способу та порядку виконання судового рішення.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали не вбачається.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року в справі № 160/25228/23 залишити без задоволення. 
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року в справі № 160/25228/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 03 грудня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 03 грудня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов