Справа № 308/580/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

20 листопада 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Мацунича М.В., 
з участю секретаря – Плешинець З.П.,                
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мушак Катерина Михайлівна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 серпня 2025 року (головуючий суддя Мирошниченко Ю.М.) у справі № 308/580/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в :

-
Короткий зміст позовної заяви

       У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства. 
       В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2010 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 , проживали разом, але шлюб не було зареєстровано. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син – ОСОБА_3 . Зазначає, що при реєстрації народження дитини запис про батька був зроблений зі слів відповідачки ОСОБА_1 , тобто відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. В заяві позивач вказує, що мотивами запису батька дитини зі слів матері було те, що відповідачка мала намір користуватися відповідними пільгами для матерів, які одноосібно виховують дітей.
       Зазначає, що з відповідачкою позивач не проживає з 20.09.2023. Син проживає разом із матір`ю. 
       Вказує, що відповідач відмовляється в позасудовому порядку подавати заяву про реєстрацію позивача як батька дитини.
       На підтвердження обставин спільного проживання у період народження дитини позивач подав суду фотокопії пояснень ОСОБА_1 , наданих в межах адміністративного провадження, щодо ОСОБА_2 .
       Позивач просив суд визнати його – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язати виконавчий комітет Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язати Мукачівську державну податкову інспекцію ГУ ДПС у Закарпатській області внести відповідні зміни до картки платника податків ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалено внести виконавчим комітетом Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області зміни до актового запису № 35 від 21 квітня 2023 року про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме виключити з актового запису відомості про батьківство ОСОБА_4 та записати у розділі «Відомості про батька» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
       Мотивуючи зазначене рішення, суд визнав доведеним факт проживання сторін деякий час разом, в тому числі у період народження дитини, посилаючись на подані позивачем письмові пояснення відповідачки, надані в ході провадження у справі про адміністративне правопорушення та видачі обмежувального припису. Суд дійшов висновку, що визнання батьківства ОСОБА_2 відповідатиме інтересам малолітньої дитини, в той час як зміна прізвища дитини не буде відповідати її інтересам, зважаючи на відносини між сторонами та проживання дитини з матір`ю.

       Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

       Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мушак Катерина Михайлівна, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
На обґрунтування своїх вимог відповідачка зазначає, що в даному конкретному випадку єдиним доказом батьківства позивача може бути тест ДНК. Посилається на практику Європейського суду з прав людини, який зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Рішення Калачова проти РФ від 07.05.2009).
Вказує, що суд двічі своїми ухвалами призначав судово-молекулярні експертизи, які не були проведені саме з вини позивача, оскільки першого разу він не прийшов, натомість відповідачка була присутня з сином в експертній установі, а другого разу – позивач відмовився від проведення експертизи і просив суд винести рішення на підставі наявних в матеріалах доказів.
Зазначає про те, що не має матеріальної можливості проводити дороговартісні експертизи, які могли б бути поставлені під сумнів позивачем. Саме тому, ОСОБА_1 , при першочеговому призначені судової молекулярно-генетичної експертизи, з`явилась до експертної установи з дитиною для її проведення.
Вважає помилковим посилання Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області на рішення судів інших інстанцій щодо доведення факту батьківства.
Стверджує, що визнання батьківства позивача не буде відповідати інтересам малолітньої дитини зважаючи на наявність справ про домашньє насилля відносно ОСОБА_1 , вчинюване ОСОБА_2 , а також перебування відповідачки з сином на стаціонарі в кризовому центрі, як потерпілої від домашнього насильства.
Наполягає, що належним доказом кровного батьківства, є результати судової молекулярно-генетичної експертизи. Факт спільного проживання сторін, а також наявність судових рішень інших судів, в яких описувались інші відносини сторін, не являється достатнім доказом батьківства позивача по відношенню до сина відповідачки ОСОБА_5 .

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

На апеляційну скаргу відповідачки позивач ОСОБА_2 подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Вважає, що суд першої інстанції детально дослідив матеріали справи та обґрунтовано встановив: факт тривалого спільного проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах (з 2010 року до вересня 2023 року); відсутність у відповідачки інших стабільних відносин, які могли б вказувати на альтернативне батьківство; поведінка сторін, зокрема те як відповідачка неодноразово визнавала батьківство позивача в документах (актовий запис про народження № 35 від 21.04.2023, де вказане ім`я та по батькові позивача; звернення до судів/поліції, де вона зазначала спільне проживання та народження сина); сукупність доказів (письмові, усні заяви, поведінка до/після народження дитини).
Позивач заперечує доводи апелянта щодо необхідності проведення молекулярно-генетичної експертизи, оскільки відсутність висновку експертизи не виключає встановлення батьківства на підставі інших доказів, якщо вони достатні.
Зазначає, що справи про адміністративні правопорушення відносно позивача скасовані, а застосовані обмежувальні приписи не встановлюють вини позивача, тому просить суд відхилити такі доводи апелянта, оскільки такі не впливають на висновки про батьківство. 

       Межі розгляду справи апеляційним судом та явка учасників

       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Оскільки в апеляційній скарзі оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог – про визнання позивача ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 – суд переглядає справи в межах оскарження рішення.
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного документу (а.с.192, 193 т. 3). Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст.372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності сторін. 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       
       Фактичні обставини справи встановлені судом

       Згідно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21 квітня 2023 року виконавчим комітетом Великолучківської сільської ради Мукачівського району складено актовий запис № 35 - ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Ракошино. Батьками у свідоцтві записано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.16 том 1)
       Позивач стверджує, а відповідачка не заперечує, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень здійснено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою.
       24 вересня 2024 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області було задоволено клопотання позивача та призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання «Чи являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаною ухвалою суду сторонам роз`яснено наслідки неявки для проведення експертизи,передбачені ст. 109 ЦПК України. Зупинено провадження у справі (а.с.147-148 том 2). 
       Згідно з клопотанням експерта від 14.11.2024 відібрання біологічних зразків призначалося на 17.12.2024 з 10 год по 11 год. (а.с.158-159 том2).
       Згідно з клопотанням позивача від 17.12.2024 про повторне призначення молекулярно-генетичної експертизи, вбачається, що призначена ухвалою експертиза не відбулася. Позивач зазначав, що не зміг виконати всі необхідні формальності (а.с.205-206 том 2).
       Згідно з клопотанням експерта від 26.12.2024 відібрання зразків експертом було призначено на 21.01.2025 з 10 год. по 11 год. (а.с. 211 том 2).
       Відповідно до повідомлення про неможливість проведення експертизи від 22.01.2025 №СЕ-19/107-24/11605-БД вбачається, що 17.12.2024, у визначений для відбору зразків букального епітелію з`явилися ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – не з`явився. 
       21.01.2025 до експертної установи для відбору зразків букального епітелію не з`явилися ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.03.2025 було поновлено провадження у справі. 
       08 травня 2025 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області за клопотанням позивача повторно призначено у цивільній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання «Чи може бути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічною матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 » (а.с. 35-37 т. 3). 
       Відібрання зразків букального епітелію у межах судової експертизи було призначено експертом на 04.07.2025 з 10:00 год. до 11:00 год.
       Згідно з повідомленням судового експерта про неможливість проведення експертизи від 25.07.2025 №СЕ-19/107-25/7243-БД вбачається, що 04.07.2025 ОСОБА_2 1985 року народження, ОСОБА_3 2023 року та ОСОБА_1 , 1990 року народження, для відбору зразків букального епітелію не з`явилися (а.с.80-81 том 3).
       Крім того, 24.07.2025 через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції клопотання про завершення розгляду справи по суті, визнання батьківства на підставі наявних матеріалів справи. У вказаній заяві позивач просив суд визнати проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у даній справі №308/580/24 недоцільним та непотрібним та негайно розглянути цивільну справу по суті. Вказував, що у інших судових справах було достовірно та однозначно встановлено факт його батьківства та факт спільного проживання з відповідачем та дитиною, що виключає необхідність ДНК-експертизи (а.с. 41-45 том 3).
       Суд першої інстанції вважав, що на підтвердження позовних вимог позивач надав достатньо доказів, оцінка яких у сукупності дає підстави для висновку про визнання ОСОБА_7 батьком дитини, яку народила відповідачка.
       Так, суд першої інстанції вказав, що з постанови Ужгородського міськрайонного суду від 21.12.2023 вбачається, що стосовно ОСОБА_2 за зверненням відповідачки був складений протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким він 20.09.2023 вчинив домашнє насильств щодо своєї співмешканки ОСОБА_1 . У вказаній постанові зазначається про вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , вказується, що ОСОБА_2 завдає шкоду психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 та її народженому сину (абзац 5, а.с.24 том 1).
       Також суд зазначив, що з постанови Закарпатського апеляційного суду від 08.02.2024, якою залишено в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05.10.2023 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , вбачається, що у квітні 2023 року ОСОБА_1  звернулась до суду із позовом про видачу обмежувального припису, в якій зазначила, що приблизно півтора роки спільно проживала з ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився син ОСОБА_5 .    
В той же час, у постанові також надається опис поясненням позивачки ОСОБА_1 , де вона зазначає про дії відповідача ОСОБА_2 , які завдають шкоду її психічному здоров`ю та здоров`ю її сина (а.с.65-72 том 1). Вказаною постановою суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05.10.2023, яким видано обмежувальний припис – залишено без змін.
       Однак, із вказаної заяви ОСОБА_1 від 03.10.2023 вбачається, що ОСОБА_8 вказувала, що: «приблизно півтора року спільно проживала з ОСОБА_2 , але у зареєстрованому шлюбі не перебували. ІНФОРМАЦІЯ_1 у мене народився син ОСОБА_5 » (а.с.21 том1). «29.09.2023 я знову звернулася в Ужгородський РУП ГУНП з заявою про психологічне насильство з боку ОСОБА_2 щодо мене та мого сина» (абзац 3 а.с.22 том 1).
       Вказане у зазначених заявах та судових рішеннях суд першої інстанції вважав доказами, які підтверджують факт батьківства ОСОБА_9 , та зазначив, що ОСОБА_10 , заперечуючи факт батьківства позивача, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, подані позивачем докази і встановлені на їх підставі обставини не спростувала, на проведенні відповідної судової експертизи не наполягала. 
Також встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2024 року, за заявою представника ОСОБА_1 було продовжено обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , виданий рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 жовтня 2023 року, строком на 6 місяців. Під час дії попереднього припису ОСОБА_11 двічі зверталась до органів поліції щодо порушення ОСОБА_2 обмежувального припису, вчинення щодо неї психологічного тиску. Заявниця змушена переховуватись у Закарпатському обласному центрі соціально-психологічної допомоги. 
Також встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у Закарпатського обласного центру соціально-психологічної допомоги на цілодобовому стаціонарі у зв`язку з тим, що жінка зазнає домашнього насильства з боку ОСОБА_2 . У вказаному листі зазначено, що в ході первинної консультації клієнтка повідомила, що систематично потерпала від домашнього, зокрема, психологічного насильства з боку ОСОБА_2 протягом декількох років, що спричинило значне погіршення психологічного благополуччя ОСОБА_1 (лист Закарпатського обласного центру соціально-психологічної допомоги від 20.09.2023 №01-09/128 (а.с.64 том 1).
З ОСОБА_1 в період з 20.01.2024 од 22.02.2024 проходила дослідження, бесіди та роботу психолог «Дений центр соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або за ознакою статі» (а.с.67-75 том 2). 

       Застосовані норми права, практика ЄСПЛ та мотиви апеляційного суду

       Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.
       Відповідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
       Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
       Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18 ).
       У постанові від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Подібні висновки щодо доказів для встановлення батьківства зазначено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 444/526/18, від 08.03.2023 у справі № 205/5698/21, від 20.09.202 у справі № 183/2690/21. 
       При цьому в якості доказів батьківства можуть розглядатися різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині та інше). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме позивач (див. також постанову Верховного Суд від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18).
       В той же час, слід зазначити, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
       ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «Калачова проти Російської Федерації» (заява № 3451/05), зауважував, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
       У справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, , рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) ЄСПЛ повторив, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
Судово-генетична експертиза у цій справі, що переглядається, проведена не була. Фактично дві ухвали Мукачівського міськрайонного суду - від 24 вересня 2024 року та від 08 травня 2025 року - про призначення за клопотанням позивача судової біологічно-генетичної експертизи не виконані. Експертна установа повідомила суд про неможливість проведення експертизи у зв`язку з тим, що 17.12.2024 у визначений для відбору зразків букального епітелію ОСОБА_2 не з`явився, в той час коли з`явилися ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В наступні дні, які призначались для відбору зразків букального епітелію, в експертну установу ніхто не з`являвся. 
Суд першої інстанції, з огляду на суперечливу поведінку сторін у процесі проведення експертизи, призначеної за клопотанням позивача, та зважаючи на те, яке значення вона має для нього, не застосував положення ст. 109 ЦПК України щодо наслідків ухилення від часті в експертизі. 
В той же час, суперечливою була поведінка саме позивача, який, як зазначалось вище, двічі клопотав про призначення експертизи, у експертну установу не з`являвся, а у клопотанні до суду від 24.07.2025, вважаючи, що у інших судових справах було достовірно та однозначно встановлено факт його батьківства та факт спільного проживання з відповідачем та дитиною, що виключає необхідність ДНК-експертизи, просив суд визнати проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у даній справі №308/580/24 недоцільним та непотрібним.
       Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
       Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
       Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
       Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
       Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
       Судове провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується приватного життя чоловіка, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.
       У справах цієї категорії має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини, ретельно вивчати у справедливій процедурі чи визнання батьківства не суперечить інтересам дитини, зокрема на виховання в існуючій сім`ї, що забезпечує адекватний розвиток дитини.
       Національні органи влади, у справах про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (Krisztian Barnabas Toth v. Hungary, № 48494/06, 12 лютого  2013 року, § 33)
       Розглядаючи спірні правовідносини, які пов`язані із визнанням батьківства, судам необхідно належним чином встановити, чи було порушено право позивача на приватне життя, визначити найкращі інтереси дитини, оцінити баланс інтересів ймовірного батька, сім`ї та дитини. 
       При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що сімейні правовідносини є надчутливими, предметом спорів часто виступає доля дитини, а тому суду слід уникати уніфікованого підходу та надмірного формалізму при тлумаченні та застосуванні норм права.
       Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.
       Право на спілкування генетичних (біологічних) батьків із дитиною так само захищено положеннями ст. 8 Конвенції, але таке спілкування і контакти безумовно повинні відбуватися у спосіб, що відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).
В оскаржуваному рішення місцевий суд зазначив, що визнання позивача батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 відповідатиме інтересам самої дитини. 
       Із вказаними доводами суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись зважаючи на наступне.
       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_2 біологічним батьком малолітньої дитини на підставі лише вищенаведених письмових пояснень відповідачки та рішень судів, не надав належної оцінки також поведінці позивача у справі. Зокрема, суд не врахував наявність обмежувального припису відносно ОСОБА_2 1983 року народження, строком на 6 місяців, згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2023, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.02.2024. У вказаному рішенні суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих ризиків вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру щодо заявниці ОСОБА_1 .
Щодо ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 судом двічі видавались обмежувальні приписи.         
Як зазначалось вище, згідно з копії листа Закарпатського обласного центру соціально-психологічної допомоги від 20.09.2023 №01-09/128 вбачається, що у вказаному центрі на цілодобовому стаціонарі перебувала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що жінка зазнає домашнього насильства з боку ОСОБА_2 . У вказаному листі зазначено, що в ході первинної консультації клієнтка повідомила, що систематично потерпала від домашнього, зокрема, психологічного насильства з боку ОСОБА_2 протягом декількох років, що спричинило значне погіршення психологічного благополуччя ОСОБА_1 . 
       Колегія суддів, приймаючи до уваги положення Конвенції та практику ЄСПЛ, під час вирішення даної справи, з урахуванням її обставин та наданих доказів, проаналізувала та визначила, що матеріали вказаної справи не містять належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини ОСОБА_3 2023 року народження від позивача ОСОБА_2 , а сам позивач, за клопотанням якого суд двічі призначав судові молекулярно-генетичні експертизи, листом від 24.07.2025 просив суд визнати проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у даній справі недоцільним та непотрібним. 
       Відповідно до правових висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 13.07.2022 у справі № 201/6130/19 (провадження № 61-9966св21) «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
       Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
       Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
       Тобто, суд має встановити, чи особа, яка просить визнати своє батьківство, знала в момент реєстрації дитини, що батьком його не зареєстровано, чому не зареєструвала себе батьком. Які докази позивачем подано на підтвердження обставин спільного проживання сторін, чи підтверджено біологічне походження дитини від позивача належною експертизою, або ж факт ухилення від проведення такої експертизи.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У даній справі колегія суддів вважає поведінку позивача, який ухилявся від проведення призначеної (двічі) за його ж клопотанням судової молекулярно-генетичної експертизи - недобросовісною. 
       Перевіривши докази у справі, на які суд першої інстанції послався в оскаржуваному рішенні, апеляційним судом встановлено недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Зокрема суд першої інстанції встановив факт походження дитини ОСОБА_12 від ОСОБА_2 на підставі письмових пояснень відповідачки в справі про адміністративне правопорушення, де вона вказувала, що у неї народився син ОСОБА_5 , вказувала про порушення стосовно неї та її сина, а не спільного з позивачем. Натомість будь-яких доказів, які б підтверджували фактичне проживання сторін разом у період до та на час народження дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів) позивачем до суду не було подано.
                
       Висновки апеляційного суду
       
       Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно оцінив зібрані докази у справі, не врахував поведінку сторін у справі, зокрема ухилення позивача від проведення призначеної за його клопотанням експертизи, визнав встановленими обставини, які не доведені, та постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п.2, 4 ч. 1 ст 376 ЦПК України, з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
       Керуючись ст.368, п.2 ч. 1 ст. 374 , п.п.2,4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мушак Катерина Михайлівна,задовольнити.
       Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 серпня 2025 року, в частині задоволеної позовної вимоги про визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 – скасувати.
       У задоволенні позову ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання його батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року.

Головуюча:                                      

Судді: