Справа № 127/33308/24
Провадження № 22-ц/801/2548/2025
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року	Справа № 127/33308/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Войтка Ю. Б.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ямпільської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Рябова Д. С. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Борисюк І. Е. від 02 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з цим позовом, за яким просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 2819, складений 23 липня 2015 року Відділом державної реєстрації цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області.
В обґрунтовування вимог позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дочку ОСОБА_3 , з батьком якої ОСОБА_2 01 березня 2016 року зареєструвала шлюб, розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2021 року. 17 вересня 2022 року вона уклала шлюб із ОСОБА_4 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народився спільний син ОСОБА_5 03 листопада 2022 року судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на дочку в розмірі частки його заробітку з 24 жовтня 2022 року. 09 грудня 2022 року відкрито виконавче провадження з виконання цього наказу. Станом на 01 жовтня 2024 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становила 82 963, 20 грн. 23 лютого 2023 року державний виконавець виніс постанову про встановлення ОСОБА_2 обмежень у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у користуванні зброєю та праві керування транспортними засобами. Відповідач наразі працює та проживає в Республіці Польща, аліменти не сплачує та не планує повертатись в Україну. Він не цікавиться навчанням дитини, не створює умов для отримання нею освіти, не бере участі у її житі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про фізичний, культурний розвиток дочки та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2025 року у позові відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати у справі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не довела реальної мети, яка має бути досягнута шляхом позбавлення відповідача батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини, а також не довела відсутність зв`язку між дочкою та батьком.
Суд не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 , оскільки він не є достатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини і фактичним обставинам справи; не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батька батьківських прав. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків; органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Суд зважив, що позбавлення батьківських прав на дитину несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, а тому такий захід має застосовуватись виключно як крайня міра впливу та захист прав дитини.
В апеляційній скарзі представник позивачки – адвокат Рябов Д. С., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення скасувати і ухвалити нове – про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на ті ж обставини, що й у позовній заяві.
Звертав увагу, що суд першої інстанції неправильно потрактував показання допитаних свідків, зокрема й самої позивачки, яка наполягала, що до початку повномасштабного вторгнення, коли ОСОБА_2 перебував в Україні його спілкування й зустрічі з дочкою відбувались саме з ініціативи матері дитини, батько з дочкою фактично не спілкується, а не навпаки, як зазначив суд першої інстанції. Свідок ОСОБА_6 – мати позивачки також повідомляла суду, що саме позивачка ініціювала спілкування ОСОБА_2 з дочкою. Мати відповідача ОСОБА_7 підтвердила ту обставину, що коли в 2021 року відповідач приїжджав в Україну востаннє, то саме вона брала малолітню ОСОБА_3 до себе для її зустрічі з батьком, на яку той не з`явився. Свідок ОСОБА_4 не повідомляв суду про відомі йому факти спілкування малолітньої ОСОБА_3 з батьком по телефону та за допомогою месенджерів.
Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що виїзд відповідача за межі України був вимушеним і тимчасовим, бо жодними доказами таке не підтверджено, навпаки ОСОБА_7 повідомила, що ОСОБА_2 отримав в Республіці Польща «Карту сталого побуту», яка дає право іноземцям постійно проживати в Польщі, офіційно працевлаштуватися та вільно пресуватися країнами Шенгенської зони.
Твердження представника відповідача – адвоката Грицуляка Т. П. про неможливість участі ОСОБА_2 в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку через неможливість зареєструвати електронний кабінет в системі «Електронний суд», бо у нього закінчився термін дії кредитних карт банків України, що унеможливлює отримання електронного цифрового підпису, спростовується наданою в останньому судовому засіданні у цій справі адвокатом Грицуляком Т. П. квитанцією Акціонерного товариства «А-Банк» (далі АТ «А-Банк») про перерахування з відкритого у цьому банку рахунку ОСОБА_2 коштів на погашення заборгованості по аліментах.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Встановлено, що малолітня ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 23 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2819 (Т. 1 а. с. 18).
01 березня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2021 року (Т. 1 а. с. 19 – 21).
03 листопада 2022 року Вінницький міський суд Вінницької області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (Т. 1 а. с. 22 – 23).
Постановою державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кучинського А. В. від 09 грудня 2022 року відкрито виконавче провадження № 70513243 з примусового виконання цього судового наказу (Т. 1 а. с. 24 – 25).
Постановами державного виконавця Кучинського А.В. від 23 лютого 2023 року у виконавчому провадженні № 70513243 встановлено тимчасові обмеження боржника: у праві виїзду за межі України; у праві полювання; у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві керування транспортними засобами (Т. 1 а. с. 26 – 35).
Заборгованість ОСОБА_2 станом на 01 жовтня 2024 року становила 82 963, 20 грн (Т 1. а. с. 36 – 37).
У довідці про участь батьків учениці Гуманітарного ліцею Ямпільської міської ради 4-Б класу ОСОБА_3 у шкільному житті дитини, виданій класним керівником ОСОБА_9 , вказано, що батько дитини ОСОБА_2 ніякого контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується, навчанням дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує (Т. 1 а. с. 38).
Такі ж за змістом довідки видані тренером малолітньої ОСОБА_3 із рукопашного бою ОСОБА_10 та музичною керівницею Ямпільської музичної школи ОСОБА_11 (Т. 1 а. с. 39, 40).
Відповідно до актів про встановлення факту проживання, складених 19 вересня 2024 року у присутності свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підписи яких були засвідчені депутатом Ямпільської міської ради ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у період з 24 лютого 2022 року по 20 травня 2022 року; з 20 травня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають в складі однієї сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 ; батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за цими адресами ніколи не проживав, ніхто із сусідів його ніколи не бачив (Т. 1 а. с. 42 – 43). 
17 вересня 2022 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на ОСОБА_19 (Т. 1 а. с. 44), а ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_5 (Т. 1 а. с. 45).
ОСОБА_2 виїхав з України 14 жовтня 2021 року і не повертався (Т. 1 а. с. 96 – 97, 102, 105).
Із висновку психолога Ямпільського територіального центру соціального обслуговування та надання соціальних послуг Ямпільської міської ради № 246/01-07 від 20 грудня 2024 року за результатами діагностичної бесіди з сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вбачається, що відносини в сім`ї добрі та дружні; вітчим дбайливо ставиться до ОСОБА_20 , яка відчуває його турботу; зі слів малолітньої, свого батька вона давно не бачила, проте час від часу спілкується з ним по телефону, оскільки він перебуває за кордоном; побачення із батьком ОСОБА_21 згадує радісно і сумує за тим часом, коли вони разом із ним ходили на прогулянки та весело проводили час; під час бесіди дівчинка в пригніченому стані згадувала про сварки між батьками; у родині ОСОБА_19 присутня сприятлива психологічна атмосфера для всестороннього розвитку дівчинки (Т. 1 а. с. 164).
Згідно з висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 418 від 13 грудня2024 року ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1 а. с. 126 – 127).
16 травня 2025 року ОСОБА_7 , а 30 вересня 2025 року особисто ОСОБА_2 із власного рахунку, відкритому в АТ «А-БАНК» сплатили по 50 000 грн на погашення заборгованості по аліментах ОСОБА_2 (Т. 1 а. с. 212, 215).
У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України.
Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).
Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Судом встановлено, що після розлучення батьків з червня 2021 року малолітня ОСОБА_3 постійно проживає з матір`ю, а з жовтня 2021 року ОСОБА_2 перебуває в Республіці Польща і жодного разу не повертався до України. Як пояснила суду його мати ОСОБА_7 . ОСОБА_2 отримав там «Карту сталого побуту», яка дає право іноземцям постійно проживати та працювати в Республіці Польща, вільно пересуватись країнами Шенгенської зони. 
Суд першої інстанції зазначив, що вимушене тимчасове перебування батька дитини, внаслідок життєвих обставин, дійсно створює певні труднощі у спілкуванні з дитиною.
Жодних доказів про те, які саме «життєві обставини» зумовили тривале перебування відповідача за кордоном, отримання там дозволу на постійне проживання та працевлаштування, у справі немає.
Представник відповідача – адвокат Грицуляк Т. П. стверджував, що повернення ОСОБА_2 в Україну наразі неможливе, тому що через обмеження осіб чоловічої статі віком від 24 до 60 років у праві виїзду за межі України позбавить його засобів до існування.
На це апеляційний суд звертає увагу на таке.
Указом Президента України № 64/22 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом № 2102-IX від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією російської федерації, який триває дотепер.
Того ж дня Указом № 69/22 Президент України оголосив загальну мобілізації на всій території України.
Призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні  перебувати на військовому обліку (підпункт 1 пункту 1 правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є одним із  конституційних (основних) обов`язків громадян України (стаття 65 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Очевидно, що тривале перебування за межами України під час дії воєнного стану без будь-яких доказів наявності у особи чоловічої статі призовного віку законних підстав для відстрочки є свідченням ухилення такої особи від мобілізації, а отже свідомим її нехтуванням конституційним обов`язком щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а не «тимчасовими труднощами, викликаними об`єктивними обставинами», що безумовно свідчить про неможливість виховання ОСОБА_2 малолітньої дочки в дусі любові до свого народу, своєї Батьківщини, адже саме особистий приклад батьків відіграє найбільшу виховну роль у формуванні ціннісних установок дитини. 
Апеляційний суд звертає також увагу, що у справі немає жодних доказів щодо працевлаштування відповідача за кордоном та його неможливості у зв`язку з цим прибуття в Україну протягом понад чотирьох років.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дочки є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.
При цьому колегія суддів вважає, що такі життєві умови були обрані відповідачем свідомо, перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, що за викладеним у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року, у справі № 520/8264/19 висновком у подібних правовідносинах вказує на наявність підстав для позбавлення його батьківських прав.
З моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_22 у 2021 році відповідач не проживав із малолітньою дочкою однією сім`єю, виїхав та проживає за межами України, відповідно, з вказаного часу не брав та не бере участі у вихованні дочки, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечував матеріально, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання.
Зазначені обставини підтверджуються висновком виконавчого комітету Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 13 грудня 2024 року, який взяв до уваги інформацію зі школи, розрахунок заборгованості по аліментах державного виконавця, інформацію з Державної прикордонної служби України, а також телефонну розмову із самим ОСОБА_2 .
Оцінюючи цей висновок суд першої інстанції послався на його недостатню вмотивованість та суперечність іншим доказам у справі, але не навів конкретних доказів, які його спростовують.
Зокрема суд першої інстанції не звернув уваги, що з показань допитаних ним свідків вбачається, що ініціаторкою спілкування дитини з батьком була мати відповідача, яка, яка видно з матеріалів справи, й проявляла заінтересованість у її вирішенні на його користь, на відміну від самого ОСОБА_2 .
Так саме з її рахунку 16 травня 2025 року було сплачено 50 000 грн на погашення заборгованості ОСОБА_2 по аліментах, її ж та адвоката Грицуляка Т. П. пояснення про неможливість особистої участі у розгляді справи через неможливість зареєструвати електронний кабінет в системі «Електронний суд», тому що він не має відкритих в Українських банках рахунків (чинної кредитної картки) спростовані самим представником відповідача – адвокатом Грицуляком Т. П., який надав квитанцію від 30 травня 2025 року про сплату ОСОБА_2 50 000 грн на погашення заборгованості по аліментах з його рахунку в АТ «А-БАНК».
Безумовно, що процесуальний закон надає право особі брати участь у розгляді справи як особисто, так і через представника (частина перша статті 58 ЦПК України), але сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (частина перша статтей 14, 15 СК України).
Як зазначалось позбавлення батьківських прав є найбільш серйозною мірою впливу на учасника сімейних правовідносин, внаслідок чого припиняються особисті немайнові права батька / матері щодо дитини. Відповідно особа, яка зацікавлена в збереженні своїх особистих немайнових прав та обов`язків щодо дитини, має вживати усіх залежних від неї заходів аби довести перед судом безпідставність вимог позову про позбавлення батьківських прав, зокрема й шляхом особистої участі в судовому процесі, якщо таке можливо. 
Неправдиві ж твердження представника відповідача та його матері про відсутність такої можливості у ОСОБА_2 свідчать або про відсутність його інтересу до розгляду цієї справи (як зазначалось такий інтерес протягом розгляду справи проявляла саме баба дитини – мати ОСОБА_2 ) або про небажання, перебуваючи закордоном під час воєнного стану в Україні, реєструватись у будь-яких державних інформаційно-телекомунікаційних системах задля уникнення відповідальності за порушення правил військового обліку, що є черговим свідченням протиправності його поведінки.
Щодо висновку суду про те, що позивачкою не доведено яким саме інтересам дитини відповідатиме позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки, то апеляційний суд зазначає таке.
Як видно зі змісту позовної заяви та матеріалів справи ОСОБА_4 має бажання усиновити малолітню ОСОБА_3 . 
Згідно зі статтею 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.
Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Як установлено судом з часу розірвання шлюбу позивачки з відповідачем в червні 2021 року малолітня ОСОБА_3 постійно проживала з матір`ю, яка у вересні 2022 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , хоча фактично ще з лютого 2022 року ОСОБА_23 разом з дочкою почала проживати з ОСОБА_4 у м. Ямполі Могилів-Подільського району Вінницької області однією сім`єю. Дитина відвідує там школу та позашкільні гуртки. ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народився син. Саме цю смію малолітня ОСОБА_3 вважає своєю сім`єю, а ОСОБА_4 сприймає за батька, про що й повідомляла суду першої інстанції. Це ж відображено на її малюнку, а також встановлено у висновку психолога Ямпільського територіального центру соціального обслуговування та надання соціальних послуг Ямпільської міської ради № 246/01-07 від 20 грудня 2024 року за результатами діагностичної бесіди з сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Очевидно, що проживання в атмосфері турботи і любові в сім`ї, в якій дитина почувається захищеною, разом зі своїм молодшим братом (двома братами на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) та особою, яку вона вважає за свого батька, який у разі усиновлення отримає не лише особисті немайнові права щодо такої дитини, а й нестиме увесь тягар обов`язків, за умови, що рідний батько малолітньої свідомо обрав місцем свого проживання іншу країну, обмеживши виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та піклування про неї кількома короткими листівками за допомогою месенджера, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.
При цьому щирість намірів ОСОБА_4 щодо усиновлення малолітньої ОСОБА_3 не викликає сумніву, зокрема й через наявність у нього законних підстав для відстрочки від мобілізації, оскільки він є особою з інвалідністю з дитинства (пункт 2 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), що додатково було перевірено судом апеляційної інстанції.
Щодо фактів спілкування відповідача з дочкою після виїзду закордон, то апеляційний суд звертає увагу, що зі змісту показань свідків, в тому числі й матері відповідача видно, що таке спілкування відбувалось не регулярно. Інколи ОСОБА_2 не виходив на зв`язок з дитиною, що призводило до її пригнічення. А у вересні 2021 року навіть не прийшов до матері, де на нього очікувала дочка, яка не дочекавшись батька заснула. Така поведінка безумовно негативно впливає на психоемоційний стан дитини, яка прагнула спілкування, любові та турботи від батька, але отримувала його у значно меншому ніж це необхідно для гармонійного розвитку та виховання дитини обсязі, або не отримувала взагалі. 
Крім того необхідно звернути увагу, що обрання відповідачем місця проживання в іншій країні унеможливлює (значно утруднює) реалізацію прав дитини, наприклад щодо реєстрації її місця проживання, виїзду за межу України (абз. 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, пункт 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724)) тощо. Тимчасові виключення, зокрема щодо правил перетинання державного кордону громадянами України на період воєнного стану, які дають право дитині в цей період перетинати кордон з одним із батьків без обов`язкової нотаріально посвідченої письмової згоди іншого, не впливають на вирішення цієї справи, тому що носять тимчасовий характер, а доказів того, що відповідач дійсно має намір повертатися в Україну та належним чином піклуватися про дитину він не надав. 
Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя.
Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідач фактично не виконує свої батьківські обов`язки понад чотири роки апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 , зокрема через недоведеність того, що таке позбавлення відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Крім того апеляційний суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав не є незворотнім і якщо дитина не буде усиновлена, то стаття 169 СК України передбачає можливість поновлення батьківських прав за наявності для того відповідних підстав. Та й саме усиновлення згодом може бути скасовано, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, та в інших, установлених частиною першою статті 238 СК України випадках.
ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.
Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією.
Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між ним та малолітньою ОСОБА_3 , в той час коли фактичний духовний зв`язок між ними вже втрачено (як пояснила в суді сама малолітня вона навіть видалила його номер телефону зі списку контактів).
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову, то з відповідача на користь позивачки на підставі частини першої статті 141 ЦПК України підлягає стягненню 1 211 грн 20 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та 1 816 грн 80 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Рябова Д. С. задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2025 року скасувати і постановити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 28019, складений 23 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та 1 816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн 80 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
(Повний текст судового рішення виготовлено 29 грудня 2025 року).

Головуючий        О. С. Панасюк

Судді:         О. Ю. Береговий

Ю. Б. Войтко