Справа № 525/958/25
Провадження № 1-кп/525/41/2026 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

09.02.2026 селище Велика Багачка
Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 ,
представника неповнолітньої потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2025 №12025170550000368 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новаки Лубенського району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше судимого:
- 16.07.2013 Семенівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 23.12.2013 Семенівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 28.02.2014 Семенівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 71 КК України, остаточно засуджений до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 18.01.2017 умовно-достроково, невідбута частина покарання 2 місяці 12 днів;
- 19.09.2019 Хорольським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., штраф сплачений 02.01.2020;
- 12.06.2024 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 259 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки; на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
у с т а н о в и в:
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність), зокрема, фізичного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №311 від 03.11.2023 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду старшого навідника 2 гранатометного відділення протитанкового взводу 1 механізованого батальйону вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення. 
22 березня 2025 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись у лісосмузі біля домогосподарства за адресою по АДРЕСА_1 , у результаті раптово виниклих неприязних відносин до своєї падчерки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, підійшов до ОСОБА_8 , схопив лівою рукою ліву руку ОСОБА_8 та поклав її на верхню частину пня, після чого тримаючи в правій руці сокиру наніс один удар гострою металевою частиною по другому пальцю лівої кисті потерпілої. 
У результаті протиправних та умисних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 заподіяні наступні тілесні ушкодження: ампутація нігтьової фаланги 2-го пальця лівої кисті, рани 2, 3 пальців лівої кисті, які могли утворитися від одноразової дії рублячого предмету, яким також міг бути удар сокирою та по ступеню тяжкості оцінюються тільки у своїй сукупності та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав повністю, повідомив, що він не вчиняв інкримінованих йому діянь. Суду пояснив, що він з 2017 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах в ОСОБА_9 , вони спільно проживають, з ними також проживають діти ОСОБА_9 та їх спільна дитина, нещодавно ОСОБА_9 народила ще одну дитину. Жили вони нормально, як звичайна сім`я. Дружина та діти його не боялися. До дітей дружини він відноситься, як до власних, оскільки ростив їх з малого віку, виховував. Діти часто шкодили, тому він на них кричав, лаявся, але ніколи не бив. Лише ОСОБА_10 декілька разів попадало лозиною за те, що він розбив бензопилу. Дружину бив, бо було за що, вона дитячі гроші пропила, дітей лишила без нагляду. У с. Рокита вони проживають з 2023 року. З серпня 2023 року по січень 2024 року він проходив службу у лавах ЗСУ. У нього склалися неприязні відносини з старостою села, з працівниками соціальних служб та сусідами. Він з усіма сварився, але було через що, у нього забрали землю на яку він мав право, дружині тривалий час не виплачували кошти на дітей, а сусіди забороняли набирати воду. 22 березня 2025 року він приїхав з роботи та залишився з дітьми ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а дружина з сином поїхали на роботу, власниця кафе «Міраж» попросила допомогти їй по господарству, він був тверезий. Напередодні він нарубав хмизу у лісопосадці напроти двору та попросив старших дівчат ОСОБА_11 та ОСОБА_12 занести їх до будинку. Він залишився з ОСОБА_13 в будинку, як дівчата виходили та куди пішли він не бачив. Першою повернулася ОСОБА_11 , принесла дрова, повідомила, що ОСОБА_12 ще ламає гілки та що остання взяла сокиру, підтвердив, що це та сокира, яку впізнали діти під час проведення слідчої дії впізнання. Хвилин через 15 до будинку зайшла ОСОБА_12 вона тримала палець у зажатій руці та запитала, чи не буде він сваритися. Він сказав, що не буде, вона після цього сказала, що впала та поранила палець. Він обробив рану, замотав. Після цього викликав екстрену медичну допомогу, зателефонував дружині та повідомив про те, що трапилося. Коли приїхали лікарі, оглянули рану, обробили та сказали, що потрібно їхати в лікарню, запитали хто поїде з дитиною, ОСОБА_9 , яка на той момент тільки приїхала з роботи, сказала щоб їхав він. Сокири на той час лежали у веранді будинку. Коли він виходив з будинку, то звернув увагу, що всі сокири лежали на своїх місцях, крім сокири дружини, яка була біля дверей. Коли вони їхали до лікарні, по дорозі зупинилися та чекали поліцейських, які повідомили, що в лісопосадці знайшли фалангу пальця, хто саме привіз фалангу йому невідомо, сказали, що знайшли в посадці біля пенька. У лікарні ОСОБА_12 обробили та зашили рану. ОСОБА_12 розповідала лікарям, що сама пошкодила палець, рубаючи дрова. У день коли трапилася подія з ним та з дітьми спілкувалися поліцейські, обоє дітей, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , говорили що ОСОБА_12 порізала палець об скло. На наступний день їх з ОСОБА_12 виписали з лікарні. У кінці березня 2025 року ОСОБА_9 викликали на комісію у справах дітей, вона говорила, що все нормально. 02.04.2025 зранку йому зателефонував ОСОБА_14 і він поїхав на роботу, вони були на похоронах, копали яму. До 11 год. 30 хв. по телефону він спілкувався з дружиною, вона говорила, що в сільській раді оформляє документи. На похоронах якась жінка сказала йому, що на вул. Озерну поїхала екстрена медична допомога, він почав телефонувати дружині, але та уже не відповідала ні на його дзвінки, ні на дзвінки його матері. Після поховання він відразу повернувся додому, по дорозі зустрів поліцейських. Його забрали, привезли додому, водили в лісопосадку, на місце, де сталася подія, тоді він вперше там був, потім повели додому, вилучали сокири в господарстві. Після повернення з лікарні він використовував сокири по господарству, жодних слідів РБК він не помітив. Місце на яке його водили, як на місце події, знаходиться на великій відстані від будинку, близько 100 метрів, його неможливо побачити з будинку, у той бік виходять два вікна з зальної кімнати та одне з спальні, але вікно спальні оббите клейонкою, через нього нічого не видно. Із зали можна побачити напрямок, але неможливо побачити пеньок, там усе позаростало, стіни розваленого будинку стоять, з дороги пеньок побачити неможливо. Діти йому говорили, що це трапилося напроти хвіртки, а те місце куди його водили працівники поліції з іншого боку. Він намагався знайти дружину та дітей, але йому це не вдалося, через хвилювання у нього піднявся тиск, приїхали його батьки та забрали його в с. Заїчинці. Через два дні до його батьків приїздили дві жінки, пропонували пройти перевірку на детекторі брехні, передати історію на телебачення. Він не заперечував. Зазначає, що він не винний, слідчий сфабрикував докази відносно нього, останній погрожував, що позбавить його волі або відправить воювати. 
Неповнолітня потерпіла ОСОБА_8 , яка була допитана слідчим суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_15 , у порядку ст. 225 КПК України у закритому судовому засіданні з приміщення спеціалізованої служби «Простір захисту та підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель «Барнахус»)», у присутності законного представника та юридичного психолога, пояснила суду, що вона проживає з матір`ю, братом та двома сестрами, найкращі відносини у неї з матір`ю. У неї два батька ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Батько ОСОБА_18 змушував її, брата та сестер ламати, пиляти та носити дрова, кричав та бив їх дрючками. Мати його відштовхувала і він починав її теж бити. Батько щодня п`є, дома не ночує, сидить під «міражами» - магазином де продають горілку. До них приїздила швидка допомога тому, що батько відрубав їй пальця. Вона була вдома на вулиці. ОСОБА_7 був п`яний, примусив ОСОБА_11 розтопити в плиті, двері в кухню закрив, сам вийшов надвір, взяв сокиру та прийшов до неї, підійшов тихо, сказав клади руку на пеньок та відрубав пальця. Це відбувалося за двором. Потім сам забіг до хати. ОСОБА_11 прибігла до неї та повела до батька, вона не хотіла йти до нього. Батько лежав на дивані та сказав, аби вони там не лазили, але він сам їх примусив. Далі він викликав швидку медичну допомогу. Батько сказав їй, щоб вона говорила, що перечепилася через пеньок і об стекло порізалася. Пізніше вона розповіла про те, що трапилося матері. І коли батько пішов на похорон, мати забрала їх зі школи і вони поїхали. Вона боялася говорити правду, думала, що батько буде її бити. Зараз вона до батька відноситься погано, хотіла б жити з матір`ю, братом та сестрами. Має страх щодо батька, відносно матері страху не має.
Неповнолітній свідок ОСОБА_11 , яка була допитана слідчим суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_15 , у порядку ст. 225 КПК України у закритому судовому засіданні з приміщення спеціалізованої служби «Простір захисту та підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель «Барнахус»)», у присутності законного представника та юридичного психолога, суду пояснила, що проживає разом з матір`ю, має брата та сестер. З ОСОБА_18 у неї погані відносини, він часто горілку пив та пиво, після цього був сердитий, дуже кричав на матір, на неї, ОСОБА_21 та її; ОСОБА_22 та ОСОБА_13 бив лише по сідницях. День коли ОСОБА_12 забирали до лікарні вона пригадувати не бажає. У ОСОБА_12 болів палець. Їй батько відрубав палець сокирою. Свідок була на той час в будинку. Сокиру вона бачила у них вдома. До них приїздила поліція та швидка. Вітчим сказав ОСОБА_12 говорити швидкій, що вона перечепилася й впала. Вона б не хотіла надалі проживати разом з вітчимом.
Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що вона є заступником сільського голови Білоцерківської сільської ради. Обвинувачений мешкає з родиною в с. Рокита. З односельцями у родині склалися різні відносини: одним вони допомагали, з іншими пиячили. У їхній родині було всякого, жили - по можливості. У період коли ОСОБА_7 перебував на військовій службі у сім`ї була дуже складна ситуація, навіть їсти не було, будинок не опалювався. Діти не завжди відвідують школу, брудні, зі слів дітей, їй відомо, що діти дуже боялися батька, повідомлень про домашнє насильство не надходило. Обвинувачений з дружиною зловживали алкоголем. На обвинуваченого надходили скарги від односельців. Останній вчиняв скандали в сільській раді. Про те, що сталося вона дізналася в той самий день від односельців. Наступного дня вона з поліцейським офіцером громади їздили до родини обвинуваченого, дитина їм нічого не сказала, зі слів батька вони дізналися, що дитина пошкодила палець сама. Вона особисто не раз запитувала у ОСОБА_12 про те, що трапилося, але вона мовчала. Сім`я перебувала на обліку соціальних служб, на засіданні комісії ОСОБА_9 дала згоду поїхати з дітьми до притулку. У день від`їзду в селі біля кафе в автобусі ОСОБА_12 розповіла, що палець їй відрубав обвинувачений. Також вона була понятою під час проведення огляду місця події. Пеньок, який оглядався, високий, дитина можливо трохи вище пенька. На її думку побачити пеньок, перебуваючи в будинку неможливо, проте стверджувати цього вона не може.
Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що вона особисто бачила, як обвинувачений бив та ображав дружину та дітей. Діти завжди говорили, що самотравмувалися, пізніше зізнавалися, що їх бив батько. Між нею та обвинуваченим були конфлікти, проте вони вичерпалися. Вона особисто бачила, як обвинувачений дав ОСОБА_10 підзатильника так, що той впав. ОСОБА_12 вчиняла крадіжки, їй за це також попадало. Таким способом ОСОБА_7 виховував дітей. Вона особисто спілкувалася з ОСОБА_12 в ОСОБА_25 , там також навчалася її дочка, вона повідомила, що палець їй відрубав обвинувачений. Вона підтримує відносини з дітьми ОСОБА_9 , вони спілкуються в телефонному режимі, через мобільний застосунок «Телеграм».
Свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що з ОСОБА_7 він знайомий, але відносин вони не підтримували. Йому відомо, що останній працював в СФГ «Явір», його забрали до ЗСУ, потім він повернувся, чому йому не відомо. Про родину обвинуваченого він нічого не знає. У центрі села він побачив працівників поліції, які запросили його бути понятим, вони ходили, фотографували, обвинувачений нічого не повідомляв, дружини і дітей не було. У обвинуваченого були вилучені сокири. Оглядали пеньок висотою близько 1 м, 2 листка біля пенька, їх вилучили. Чи можливо з дому обвинуваченого бачити пеньок він не впевнений, там кущі, листя, людей біля пенька побачити можливо.
Свідок ОСОБА_27 суду пояснила, що вона 3 роки живе в с. Рокита, знає родину обвинуваченого, мають неприязні відносини. Обвинувачений з дружиною часто випивають, можуть ображати, погрожувати. Спокою від їхньої родини не було. Діти такі ж. Часто чула, як обвинувачений дітей ображав, кричав, щоб бив особисто не бачила. Хлопчик їхній постійно просив цигарки, говорив, що для матері, а кому просив їй не відомо. У той день вона чула, що діти гуляють за двором, потім чула, що дівчинка плаче. Особисто нічого не бачила. Пізніше до них прийшов син обвинуваченого, приніс номер телефону та попросив зателефонувати, її чоловік зателефонував, йому поліцейські розповіли про те, що сталося.
Свідок ОСОБА_28 суду пояснив, що він вийшов на вулицю та почув, що кричить дитина та ОСОБА_29 , оскільки таке буває часто, не звернув на це уваги. Увечері йому зателефонував ОСОБА_30 з поліції та повідомив, що ОСОБА_7 відрубав пальця, запитав чи він щось чув чи бачив. Родину обвинуваченого знає, вони проживають по сусідству. ОСОБА_7 з дружиною зловживали алкоголем, сварилися. Відносини з обвинуваченим спочатку у них були добрі, потім ОСОБА_7 прийшов до нього напідпитку, став погрожувати, що спалить хату, поб`є його. Він виштовхав останнього з двору, більше вони не спілкувалися. Він особисто не бачив, щоб ОСОБА_7 бив своїх дітей. Діти зростали самі по собі, часто просили різні речі. Найбільше він спілкувався з ОСОБА_10 , сином обвинуваченого, останній про батька нічого не розповідав, ніколи на скаржився. 
Свідок ОСОБА_31 суду повідомив, що він є водієм ЕМД. Навесні 2025 року, точної дати він не пам`ятає, їм надійшов виклик про поріз пальця, вони з фельдшером ОСОБА_32 виїхали на виклик. Приїхавши на місце, зайшли до будинку там була травмована дівчинка, батько та інші діти. У дівчинки була обмотана рука, сліди крові, вона сиділа зажавши руку. Медичну допомогу дитині надавала фельдшер, дівчинка не розмовляла. Її батько сказав, що біля подвір`я вона впала на скло та порізалася, указував на хащі. Дівчинка погоджувалася з батьком. Коли вони вже виїхали до лікарні, зателефонували працівники поліції та повідомили, що знайшли фалангу пальця. Дівчинка була доставлена до лікарні в м. Миргород, з нею поїхав батько. Він знаходився за кермом у кабіні, розмов під час руху до лікарні не чув.
Свідок ОСОБА_33 суду пояснила, що вона працює парамедиком екстреної медичної допомоги. Вона була на роботі, їм надійшов виклик про травму чи ампутацію пальця, що постраждала дитина. Приїхавши за вказаною адресою, їх зустрів обвинувачений, він провів їх з ОСОБА_34 до кімнати. Чоловік повідомив, що обробив рану, палець був забинтований, кровотечі не було. Батько і дитина говорили, що дівчинка гуляла в лісі, перечепилася, впала та поранилася об скло. Інші діти нічого не говорили. Дитину забрали для госпіталізації та подальшого лікування до лікарні. Поліцейські теж приїздили за вказаною адресою, хто викликав, їй не відомо, можливо автоматично була повідомлена поліція через травмування дитини. З дитиною до лікарні поїхав обвинувачений, він сам зголосився поїхати. Під час руху до лікарні чоловік заспокоював дитину. Дитина була схвильована, але дуже терпляча, не плакала, нічого не говорила, така поведінка не характерна для такої ситуації. Дитину відвезли в травмпункт в м. Миргород, обвинувачений пішов з нею. Він не буянив, наче п`яний не був. Вони не з`ясовували де фаланга пальця, обробили рану і забрали дитину для госпіталізації. Під час руху до лікарні зателефонували поліцейські та повідомили, що знайшли фалангу, наздогнали їх та віддали. На її думку така рана не характерна для падіння на скло.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вони з ОСОБА_7 спільно проживають однією сім`єю близько 7 років. З ними проживають діти: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_43 . ОСОБА_7 працював у фермера, останній надав будинок для проживання їхньої родини. Обвинувачений зловживав алкоголем, між ними часто виникали сварки, він застосовував фізичне насильство відносно неї та її дітей ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Алкоголь вживали вони разом, постійно билися при дітях. Не чіпав обвинувачений лише ОСОБА_13 , яка є його рідною дочкою. Вона нікому не повідомляла про насильство в сім`ї. На той час вона була вагітна, працювала по людях, ОСОБА_7 не працював. 22.03.2025 вона перебувала на роботі, їй зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що дочка пальця відрубала. Вона відразу поїхала додому, коли приїхала додому, ОСОБА_12 уже сиділа в автомобілі ЕМД, вона запитала, що трапилося, дочка посміхалася та говорила, що сама травмувалася. ОСОБА_7 був спокійний, чи вживав він алкоголь в той день, їй не відомо, вона була напідпитку. Обвинувачений поїхав з дочкою до лікарні, а вона з поліцейськими пішли до лісосмуги та виявили там палець. Палець знайшли, бо ОСОБА_11 , вказала на місце, де це відбулося. Це було метрів за 20 від їхнього двору в лісопосадці, де вони завжди пиляли дрова. У лісопосадці вони побачили пеньок висотою близько одного метра, він був весь в крові. Поліцейські почали оглядати те місце, поруч зі пеньком під листям вони знайшли фалангу пальця. Поруч там була розбита банка, на ній було приблизно дві краплі крові. ОСОБА_11 спочатку розповіла, що ОСОБА_7 сказав їй та ОСОБА_12 йти по дрова, ОСОБА_12 йшла з сокирою, перечепилася, впала і відрубала пальця. Але сокира велика та важка, ОСОБА_12 не могла нести її однією рукою та не могла сама відрубати сокирою пальця до такого високого пенька. Пізніше, у цей же день, ОСОБА_11 зізналася, що ОСОБА_7 був п`яний, ОСОБА_12 не хотіла працювати, і він таким чином покарав її, що це він відрубав пальця. Коли ОСОБА_12 повернулася з лікарні, спочатку говорила, що сама травмувалася, пізніше зізналася, що пальця їй відрубав ОСОБА_7 та що він їй сказав говорити, що пальця відрубала вона сама. Вона запитувала у ОСОБА_7 про те, що трапилося, він говорив, що ОСОБА_12 травмувалася сама. Поліція запитувала у неї, що трапилося, але вона не розповіла їм правду тому, що боялася обвинуваченого, боялася за дітей. Після повернення з війни обвинувачений став агресивним, вони часто сварилися, вона та діти боялися його, проте до останнього вона не могла повірити у те, що обвинувачений міг таке зробити з дитиною. Їхня родина перебувала на обліку у соціальній службі, через зловживання алкоголем та поведінку. Її викликали на комісію і сказали, що або її позбавляють батьківських прав або вона з дітьми їде до притулку. Працівникам соціальної служби на момент проведення комісії уже було відомо, що це зробив ОСОБА_7 , звідки, їй не відомо, у неї запитували про те, що трапилося, але вона заперечувала, що це міг зробити останній, оскільки на той час вони проживали під одним дахом з обвинуваченим, вона боялася за своїх дітей. Вона погодилася їхати з дітьми до притулку, там з дітьми працювали соціальні працівники, психологи. 02.04.2025 вона з дітьми поїхали до притулку в м. Полтава і тоді вона повідомила поліції про те, що сталося. Діти також розповіли про те, що сталося. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розповіли, що ОСОБА_7 був напідпитку, попросив принести дрова. ОСОБА_11 носила, а ОСОБА_12 гуляла, ОСОБА_7 розсердився, схопив сокиру та відрубав їй пальця. Повідомила, що перебуваючи у будинку можна побачити те місце, де вони з поліцією знайшли закривавлений пеньок та фалангу пальця.
Допитаний, як свідок поліцейський ОСОБА_37 суду пояснив, що він є поліцейським офіцером громади. ОСОБА_7 він знає по роботі, коли обвинувачений тверезий, він нормальна людина, під час проходження військової служби допомагав родині матеріально. Але коли вживає алкоголь останній втрачає контроль, стає агресивним. Співмешканка боялася його, діти замкнуті, налякані, не могли вільно спілкуватися. Обвинувачений під тиском примусив дружину вчинити злочин. Він особисто чув, як ОСОБА_7 в громадських місцях кричав на дітей, не пам`ятає випадків звернення до органів Національної поліції з приводу домашнього насильства. Йому відомо, що 22.03.2025 на лінію «102» надійшло повідомлення про тілесні ушкодження гр. ОСОБА_8 . На місце прибули працівники СРПП, лікарі, у той день він не виїздив. Згідно резолюції керівника відділення поліції, йому, як поліцейському офіцеру громади, було доручено провести перевірку згідно ЗУ «Про звернення громадян». 31.03.2025 була комісія у справах дітей, він був на ній присутній, на комісію була запрошена гр. ОСОБА_9 . На комісії останній було поставлено питання про те, що трапилося з дитиною, вона сказала, що не буде говорити, оскільки боїться за себе та своїх дітей, їй з дітьми було запропоновано пройти реабілітацію в м. Полтава, вона погодилася. 02.04.2025 бригада психологів, представники служби у справах дітей та він приїхали до с. Рокита. ОСОБА_9 з дітьми добровільно сіли до автобуса, поїхали до приміщення амбулаторії, щоб забрати медичну документацію дітей. Спілкуючись з психологами в автобусі ОСОБА_12 у його присутності розповіла, що пальця їй відрубав обвинувачений. Про це він доповів керівництву, на місце прибула СОГ, проводився огляд місця, де відбулася втрата пальця. Це була лісосмуга напроти домогосподарства обвинуваченого. На пеньку висотою близько 1 метра були виявлені сліди РБК, на листі біля пенька були сліди РБК. Слідчий вилучав сокири в будинковолодінні ОСОБА_7 . Вікна будинку обвинуваченого виходять на лісосмугу. ОСОБА_11 говорила, що батько послав їх з ОСОБА_12 по дрова, коли вона виходила побачила батька, який біг з сокирою, за ним йшла ОСОБА_12 , з її пальця текла кров.
Вина ОСОБА_7 також підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами зібраними під час досудового розслідування:
- витягом з ЄРДР щодо кримінального провадження №12025170550000368 від 02.04.2025, попередня правова кваліфікація ч. 1 ст. 122 КК України, за фактом того, що 22.03.2025 близько 17 години в лісосмузі поблизу домогосподарства по АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 сокирою відрубав фалангу вказівного пальця на лівій руці малолітній падчерці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 61 т. 1);
- заявою ОСОБА_9 , яка просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який 22.03.2025 близько 17 години, перебуваючи на території лісопосадки, яка знаходиться навпроти домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , наніс тілесне ушкодження її дочці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: відрубав фалангу вказівного пальця лівої руки. Заява зареєстрована в ЄО 02.04.2025 за №2565 ( а.с. 69 т. 1);
- протоколом огляду місця події від 02.04.2025, з відеозаписом слідчої дії та фототаблицею до нього, у ході якого було проведено огляд біля домогосподарства по АДРЕСА_1 , у лісосмузі, де було виявлено та вилучено зріз пня із залишками речовини світло червоного кольору; листя дерева зі слідами РБК; дві частини скляної банки; та у домогосподарстві по АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено 4 сокири та металеву частину сокири - клинок ( а.с. 70-94 т. 1);
- постановою старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_38 від 02.04.2025 про визнання та приєднання до справи речового доказу, згідно якої визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №12025170550000368: зріз пня із залишками речовини світло червоного кольору; листя дерева із слідами РБК; дві частини скляної банки; сокиру №1; сокиру №2; сокиру №3; металеву частину сокири - клинок; сокиру №4; речові докази поміщено для зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ( а.с. 95 т. 1);
- квитанціями про отримання речових доказів на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ( а.с. 96-103 т. 1);
- ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04.04.2025, якою накладено арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження та використання, на: зріз пня із залишками речовини світло червоного кольору; листя дерева із слідами РБК; дві частини скляної банки; сокиру №1; сокиру №2; сокиру №3; металеву частину сокири - клинок; сокиру №4 ( а.с. 104-105 т. 1);
- постановою старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_38 від 04.04.2025 про залучення законного представника неповнолітнього потерпілого, згідно якої залучено ОСОБА_4 , як законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 та документами на підтвердження повноважень законного представника ( а.с. 106-109 т. 1);
- постановою старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_38 від 04.04.2025 про залучення психолога до участі у кримінальному провадженні, згідно якої залучено психолога ОСОБА_39 до участі у проведенні слідчих дій із малолітньою потерпілою ( а.с. 110-111 т. 1);
- ухвалою слідчої судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11.04.2025, якою було задоволено клопотання про допит у закритому судовому засіданні в порядку ст. 225 КПК України в режимі відеоконференції поза залом судового засідання в приміщенні спеціалізованої служби «Простір захисту та підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель Барнахус)» малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ( а.с. 112-113 т. 1);
- журналом судового засідання Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2025 у якому була допитана малолітня потерпіла ОСОБА_8 та відеозаписом даного судового засідання ( а.с. 114-116 т. 1);
- постановою старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_38 від 04.04.2025 про залучення законного представника малолітнього свідка, згідно якої залучено ОСОБА_40 , як законного представника малолітнього свідка ОСОБА_11 та документами на підтвердження повноважень законного представника ( а.с. 117-120 т. 1);
- постановою старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_38 від 04.04.2025 про залучення психолога до участі у кримінальному провадженні, згідно якої залучено психолога ОСОБА_39 до участі у проведенні слідчих дій із малолітнім свідком ОСОБА_11 ( а.с. 121-122 т. 1);
- ухвалою слідчої судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11.04.2025, якою було задоволено клопотання про допит у закритому судовому засіданні в порядку ст. 225 КПК України в режимі відеоконференції поза залом судового засідання в приміщенні спеціалізованої служби «Простір захисту та підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства ( модель Барнахус)» малолітнього свідка ОСОБА_11 ( а.с. 123-124 т. 1);
- журналом судового засідання Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2025 у якому була допитана малолітня свідок ОСОБА_11 та відеозаписом даного судового засідання ( а.с. 125-127 т. 1);
- ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.04.2025 про надання слідчому тимчасового доступу до історії хвороби, рентген знімків, журналу доставлених хворих та іншої медичної документації на ім`я ОСОБА_8 , яка знаходиться у КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради ( а.с. 128 т. 1);
- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 14.04.2025 у ході якого були вилучені: медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_8 у прошитому та пронумерованому стані на 13 арк. ( а.с. 129, 130 т. 1);
- постановою старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_38 від 14.04.2025 про призначення судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_8 ( а.с. 131 т. 1);
- висновком експерта №157 судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , згідно якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 , за наданою медичною документацією, прошитою та опечатаною історією хвороби №1946/449 КНП МЛІЛ ММР, у неї виявлені наступні тілесні ушкодження: «ампутація нігтьової фаланги 2-го пальця лівої кисті»; «… рани 2, 3 пальців лівої кисті…», які могли утворитися, також, і від одноразової дії рублячого предмету, яким, також міг бути удар сокирою, по давності утворення можуть відповідати даті 22.03.2025 та по ступеню тяжкості, оцінюються тільки у своїй сукупності та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження знаходяться в місцях, доступних для нанесення власноруч. Ураховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень, експерт вважає, що при їх отриманні, вона відчувала біль ( а.с. 132-133 т. 1);
- постановою старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_38 від 17.04.2025 про призначення судово-імунологічної експертизи ( а.с. 134 т. 1);
- висновком експерта №807 судово-медичної експертизи зразка крові ОСОБА_8 , згідно якого кров потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відноситься до В (ІІІ) групи з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0 ( а.с. 135-137 т. 1);
- висновком експерта №809 судово-медичної експертизи листя дерева, вилученого під час проведення огляду місця події с. Рокита, вул. Озерна, 3, згідно якого кров потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відноситься до В (ІІІ) групи з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. На листі з дерева ( об. №2), вилученому під час проведення огляду місця події в АДРЕСА_1 та наданому на дослідження, знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в зазначеному об`єкті виявлений антиген В за ізосерологічною системою АВ0. Ця кров може походити від потерпілої ОСОБА_8 , крові якої властивий антиген В. На листі з дерева (об. №1), вилученому під час проведення огляду місця події в АДРЕСА_1 наданому на дослідження, кров не знайдена ( а.с. 138-140 т. 1);
- висновком експерта №808 судово-медичної експертизи зрізу з пня, вилученого під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого на поверхні зрізу пня кров не знайдена ( а.с. 141-143 т. 1);
- висновком експерта №195 судово-медичної експертизи двох частин скляної банки, згідно якого на двох частинах скляної банки ( об. №1-2) слідів крові не виявлено, статеву належність епітеліальних клітин встановити не є можливим у зв`язку з деструктивними змінами їх ядер ( а.с. 144-147 т. 1);
- висновком експерта №200 судово-медичної експертизи поверхні металевої частини сокири, яка вилучена 02.04.2025 на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , згідно якого на металевій частині сокири крові не встановлено, статеву належність епітеліальних клітин в об. №1-3 установити не вдалося у зв`язку з відсутністю епітеліальних клітин придатних для цитологічного дослідження ( а.с. 148-151 т. 1);
- висновком експерта №199 судово-медичної експертизи поверхні сокири №1, яка вилучена 02.04.2025 на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , згідно якого на поверхні сокири №1 (об. 1-4) наявність крові не встановлено, статеву належність епітеліальних клітин в об №1-4 установити не вдалося у зв`язку з відсутністю епітеліальних клітин придатних для цитологічного дослідження ( а.с. 152-155 т. 1);
- висновком експерта №196 судово-медичної експертизи поверхні сокири №2, яка вилучена 02.04.2025 на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , згідно якого на поверхні сокири №2 (об. 1-3) слідів крові не виявлено, статеву належність епітеліальних клітин установити не є можливим у зв`язку з деструктивними змінами їх ядер (а.с. 156-159 т. 1)
- висновком експерта №198 судово-медичної експертизи поверхні сокири №3, яка вилучена 02.04.2025 на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , згідно якого на поверхні сокири №3 (об. 1-3) наявність крові не встановлено, статеву належність епітеліальних клітин в об №1-3 установити не вдалося у зв`язку з відсутністю епітеліальних клітин придатних для цитологічного дослідження ( а.с. 160-163 т. 1);
- висновком експерта №197 судово-медичної експертизи поверхні сокири №4, яка вилучена 02.04.2025 на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , згідно якого на поверхні сокири №4 (об. 1-5) слідів крові не виявлено, статеву належність епітеліальних клітин установити не є можливим у зв`язку з деструктивними змінами їх ядер (а.с. 164-167 т. 1);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 20.06.2025 з фототаблицею до нього, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 впізнала сокиру, якою 22.03.2025 її вітчим ОСОБА_7 відрубав їй фалангу пальця під номером 1 ( а.с. 168-169 т. 1);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 20.06.2025 з фототаблицею до нього, згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнала сокиру, якою 22.03.2025 її вітчим ОСОБА_7 направлявся до її сестри ОСОБА_8 під номером 2 ( а.с. 170-171 т. 1);
- постановою старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_38 від 23.06.2025 про призначення додаткової судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_8 ( а.с. 172 т. 1);
- додатковим висновком експерта №250 судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_8 , згідно якого тілесні ушкодження, виявлені на тілі гр. ОСОБА_8 , знаходяться в анатомічній ділянці, досяжній, але не характерні для самоспричинення ( а.с. 173 т. 1).
Судом також досліджені докази надані стороною захисту:
-рапорт чергового поліцейського ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області №2405 від 22.03.2025 про те, що 22.03.2025 отримано повідомлення від чергової медсестри Миргородської ЦРЛ про те, що була доставлена ОСОБА_8 з діагнозом травматичний відрив нігтьової фаланги вказівного пальця лівої руки, рани середнього та вказівного пальця лівої руки, госпіталізована до травматологічного відділення. Як пояснила ОСОБА_8 , дані тілесні ушкодження вона отримала внаслідок необережності 22.03.2025 близько 17 години в с. Рокита, коли сокирою рубала гілки дерев в лісопосадці біля свого домогосподарства та з необережності вдарила сокирою себе по пальцях лівої руки (а.с. 76 т. 2);
-пояснення ОСОБА_11 від 22.03.2025, яка будучи опитаною поліцейським СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_41 , у присутності матері ОСОБА_9 , пояснила, що вітчим сказав їй та сестрі йти до лісосмуги та нарубати маленьких гілок, щоб топити в будинку. Сестра взяла сокиру і вони пішли, нарубавши небагато гілок, вона їх взяла та понесла до будинку, де розтопила в плиті, знову повернулася до сестри. Доходячи до неї, сестра йшла назустріч та сказала, що перечепилася і впала на розбите скло при цьому відрізала палець. Вона забрала в сестри сокиру і вони швидко пішли до будинку, сестра підійшла до вітчима та розказала про те, що трапилося. Вітчим зателефонував до матері та розповів про дану подію, після чого викликав ЕМД ( а.с. 77-78 т. 2);
-пояснення ОСОБА_8 від 02.04.2025 надані в присутності матері ОСОБА_9 та психолога мобільної бригади соціально-психологічної допомоги ОСОБА_42 , яка надала пояснення, які узгоджуються з поясненнями, які потерпіла надала безпосередньо в суді під час її допиту слідчим суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ( а.с. 79-80 т. 2);
-реєстраційну картку анонімного звернення від 26.03.2025 з приводу насильства відносно малолітніх дітей з боку матері ОСОБА_9 та вітчима ОСОБА_7 ( а.с. 81-82 т. 2);
-картку виїзду швидкої медичної допомоги від 22.03.2025 в АДРЕСА_1 з приводу ампутації пальця ОСОБА_8 , згідно якої зі слів дитини травму вона отримала внаслідок того, що хотіла порубати дрова сокирою ( а.с. 83-84 т. 2);
-психолого-педагогічну характеристику Рокитянського ліцею Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області на ОСОБА_11 , згідно якої остання має початковий рівень знань, слабкі знання з усіх предметів, спілкується за допомогою простих речень, при виконанні завдань потребує постійного контролю, направляючої допомоги та стимулювання з боку дорослого. Пам`ять короткочасна, увага не стійка, у класі тримається замкнено, інколи включається в ігровий процес, у випадку конфліктних ситуацій не йде на контакт, закривається в собі ( а.с. 85 т. 2);
-психолого-педагогічну характеристику Рокитянського ліцею Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області на ОСОБА_8 , згідно якої остання має навчальні досягнення на дуже низькому рівні, словниковий запас бідний, мислення загальмоване, пам`ять конкретно-образна, має невеликий обсяг короткотривалої пам`яті, довготривала пам`ять носить епізодичний характер, останній характерні розсіяність, підвищена втомлюваність, дуже низька працездатність, психічний розвиток знаходиться на низькому рівні та не відповідає віковим нормам, мовчазна, невпевнена в собі, легко піддається чужому впливу, не конфліктна (а.с. 86 т. 2).
Відповідно до п. 16 ст. 7 КПК України безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а ст. 23 цього Кодексу визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК України.
Частиною 4 статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
Суд приймає до уваги покази потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 , які були надані в суді у порядку передбаченому ст. 225 КПК України. Сторона захисту, посилаючись на недопустимість вказаних доказів, жодних доказів їх недопустимості суду не надала. Посилання сторони захисту на ті обставини, що покази надані малолітніми потерпілою та свідком під тиском, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, останні були допитані в приміщенні спеціалізованої служби «Простір захисту та підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель Барнахус)» дистанційно, у присутності незалежного психолога. 
Верховний Суд у постанові від 23.11.2021 у справі №369/1044/19, прийшов до висновку, що дослідження доказу - відеозапису допиту малолітнього свідка й прийняття таких відеосвідчень як доказу в суді дозволяє уникнути необхідності повторних викликів та допитів дитини та її ревіктимізації, що відповідає міжнародним вимогам до опитування дитини - свідка чи жертви злочинних посягань, а саме статті 35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Лансаротська конвенція, 2007 р.), яка була ратифікована Верховною Радою України 27 серпня 2012 р. і набула чинності з 1 грудня 2012 р., вимогам Конвенції ООН про права дитини та Керівним принципам ООН щодо правосуддя у питаннях, пов`язаних із участю дітей - жертв і свідків злочинів. 
Покази малолітніх потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 узгоджуються між собою та підтверджуються висновками судово-медичної та додаткової судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_8 , згідно яких тілесні ушкодження виявлені на тілі ОСОБА_8 не характерні для самоспричинення. Свідок ОСОБА_33 , яка є професійним медиком, 22.03.2025 надавала медичну допомогу потерпілій ОСОБА_8 підтвердила, що рана не характерна для порізу об скло. Можливість отримання вказаного ушкодження від порізу об скло також заперечував обвинувачений у ході його допиту в судовому засіданні. 
Покази обвинуваченого ОСОБА_7 суд не бере до уваги та вважає їх обраним способом захисту, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів зібраних по справі та досліджених судом у судовому засіданні.
Отже, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши матеріали справи, у обсязі наданому сторонами кримінального провадження у їх сукупності та взаємозв`язку, судом достовірно встановлено наступне.
Своїми умисними протиправними діями, які виразилися у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, його дії вірно кваліфіковані за цією статтею Кримінального кодексу України.
Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Системний аналіз та юридичний зміст положень ст. 65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не установлено.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнає рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.
Верховний Суд у Постанові від 11.02.2020 у справі №643/20474/15-к наголошує, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.
Факт перебування ОСОБА_7 у стані сп`яніння підтвердила під час допиту судом потерпіла ОСОБА_8 , яка повідомила, що обвинувачений зловживає алкоголем і в той день він був п`яний та в її присутності щось пив із пляшки. Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував вживання алкоголю. Інші свідки, зокрема ОСОБА_9 , ОСОБА_33 , ОСОБА_31 , які безпосередньо спілкувалися з ОСОБА_7 у день вчинення кримінального правопорушення, повідомили суду, що у останнього були відсутні явні ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_7 на стан алкогольного сп`яніння 22.03.2025 не проводився. Таким чином, суд приходить до переконання, що обставини перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння не є доведеними поза розумним сумнівом.
Згідно із Конвенцією про права дитини, дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.
Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». 
Статтею 18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
Також, статтею 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (зі змінами), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства ( ст. 3 СК України).
За нормою ст. 11 цього Закону, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Статтею 260 СК України визначено, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Кожній дитині потрібен «безпечний дорослий» - особа, яка ставиться з повагою, не несе загрози дитині, не чинить насильства, а також знає як реагувати, якщо є небезпека або невідповідна поведінка з боку інших осіб; людина, до якої можна звернутися з будь-яким питанням, або поділитися новиною чи подією. У першу чергу безпечне середовище має бути створене в сім`ї. Такого середовища для потерпілої створено не було, обвинувачений, якого неповнолітня потерпіла вважала «безпечним дорослим», спричинив їй умисне тілесні ушкодження.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує, наступне. 
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення яке, згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином. Обстановку та обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення кримінального правопорушення. Суд враховує те, що кримінальне правопорушення було вчинено відносно дитини, якій на момент вчинення кримінального правопорушення виповнилося лише 9 років. Кримінальне правопорушення було вчинено членом сім`ї, вітчимом, до якого потерпіла відносилася, як до батька, оскільки проживала з ним однією сім`єю з раннього дитинства. Наслідки вчинення кримінального правопорушення: ампутацію нігтьової фаланги пальця. Особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, кримінальне правопорушення вчинив у період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно: зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки в сім`ї, порушує громадський порядок; згідно характеристики ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» за час перебування в місцях позбавлення волі характеризується посередньо: стягнень, заохочень не має, залучається до праці, на профілактичному обліку не перебуває, на заходи виховного характеру реагує задовільно; перебуває у фактичних шлюбних відносинах зі ОСОБА_9 , матір`ю потерпілої ОСОБА_8 , має на утриманні малолітню дитину, є військовослужбовцем, у період воєнного стану залишив військову частину, тривалий час перебуває вдома, не працює, сталого джерела доходів не має, стан здоров`я обвинуваченого, згідно медичної характеристики під час проходження військової служби захворювань не виявлено, за медичною допомогою не звертався. Відсутність обставин, що пом`якшують, наявність обставин, що обтяжують відповідальність.
Виправлення засудженого є таким впливом покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення. Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема і кримінального.
Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого покарання в його особистості відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 725/5266/20.
З урахуванням сукупності цих обставин, суд приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_7 слід застосувати покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 25.07.2025. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, до набрання вироком законної сили, залишити без змін, зарахувавши у строк відбування покарання період його перебування в умовах тримання під вартою. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати по справі відсутні.
Суд вирішує питання щодо речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України. Одночасно із вирішенням питання про долю речових доказів, суд вирішує питання про скасування арештів накладених під час досудового розслідування, у порядку ч. 4 ст. 174 КПК України. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України,
у х в а л и в:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 червня 2024 року за ч. 1 ст. 259 КК України і вважати ОСОБА_7 остаточно засудженим до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання з 25 липня 2025 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк тримання під вартою.
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 квітня 2025 року на майно, яке належить ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: сокиру №1, сокиру №2, сокиру №3, металеву частину сокири - клинок; сокиру №4, зріз пня із залишками речовини світло червоного кольору; листя дерева зі слідами РБК; дві частини скляної банки, після набрання вироком законної сили.
Речові докази по справі: сокиру №1, сокиру №2, сокиру №3, металеву частину сокири - клинок; сокиру №4, зріз пня із залишками речовини світло червоного кольору; листя дерева зі слідами РБК; дві частини скляної банки, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області - знищити після набрання вироком законної сили.
Згідно зі ч. ч. 6, 7 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Великобагачанський районний суд Полтавської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Суддя    ОСОБА_1