КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2026 року м. Київ справа №320/46479/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Голови правління Пенсійного Фонду України Капінуса Євгена Валерійовича, третя особа: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лубінець Дмитро Валерійович про визнання протиправними дій,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Голови правління Пенсійного Фонду України Капінуса Євгена Валерійовича, третя особа: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лубінець Дмитро Валерійович, в якому просить суд:
- визнати протиправними рішення, дії, бездіяльність відповідачів - Пенсійного фонду України , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо нарахування пенсії, яка була не виплачена з 18.03.2014 по 04.06.2016 (та не виплачена на день подання позовної заяви) без нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними рішення, дії, бездіяльність відповідачів - Пенсійного фонду України , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 , з обмеженням її максимального розміру з 04.06.2016;
- зобов`язати виплачувати без обмеження її максимального розміру в подальшому;
- зобов`язати відповідачів - Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 18.03.2014 року по 04.06.2016 з нарахуванням виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, та нарахувати різницю невиплаченої пенсії, яка не виплачена з 05.06.2016, в зв`язку з нарахуванням та виплатою пенсії з обмеженням її максимального розміру з нарахуванням на ці суми компенсації втрати частини доходів, що разом становить 1749364,28 грн., згідно доданого розрахунку суми невиплаченої пенсії ОСОБА_1 та обчислення компенсації втрати частини доходів, станом на серпень 2024 року;
- визнати протиправними рішення дії, бездіяльність Голови правління Пенсійного фонду України Капінуса Євгена Валерійовича зокрема, щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та зобов`язати утриматись від вчинення подібних дій, щодо тлумачення на власний розсуд, не виконання законодавства України. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №640/20711/20 відповідачем проведено нарахування пенсії, однак фактично її не виплачено. Крім того, позивач зазначає, що даним рішенням зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, однак виплата пенсії здійснюється з обмеженням максимальним розміром, а саме десятьма прожитковими мінімумами.
Також, на думку позивача він має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. 
На думку позивача, така бездіяльність органу Пенсійного фонду України є протиправною та порушує його право на пенсійне забезпечення, що змусило його звернутися до суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовить у задоволенні позову з причин викладених у ньому.
Позивач подав відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію відповідно до Закону №2262.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2021 №640/20711/20 адміністративний позов задоволено та зокрема: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати і виплатити ОСОБА_1 основний розмір його пенсії в період з 18 березня 2014 року по 04 червня 2016 року, тобто за період проходження ним військової служби за контрактом та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 05 червня 2016 року, без обмеження максимальним розміром із врахуванням раніше виплачених сум.
Листом від 18.02.2022 №4669-3905/Д-03/8-2600/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві повідомлено, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №640/20711/20 пенсійним органом у лютому 2022 здійснено перерахунок пенсії в порядку встановленому судовим рішенням. Виплату заборгованості за даним рішенням з 18.03.2014 по 31.12.2017 в сумі 137 495, 63 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.
Листом від 25.04.2022 №2600-01-8/40973 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві повідомлено, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №640/20711/20 пенсійним органом за період 18.03.2014 по 31.12.2017 нараховано кошти в сумі 137495,63 грн. Оскільки даним рішенням зобов`язано пенсійний орган провести перерахунок і виплату пенсії без обмеження її максимального розміру з 05.06.2016 Головним управлінням нараховано розмір пенсії без обмеження саме на дату визначену рішенням суду. Рішенням суду не зобов`язано в подальшому проводити перерахунок у зв`язку із змінами в пенсійному забезпеченні. 
Листом від 28.02.2023 №6797-4770/Д-03/8-2800/23 Пенсійний фонд України на звернення позивача, повідомив, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №640/20711/20 пенсійним органом проведено нарахування пенсії позивачу за період з 18.03.2014 по 04.06.2016 та пенсію встановлено без обмеження максимальним розміром станом на дату, з якої судом зобов`язано провести перерахунок пенсії, а саме з 05.06.2016. Також зазначено, що погашення заборгованості, обчисленої на виконання рішення суду, буде здійснено в межах відповідних бюджетних призначень, виділених на цю мету. Рішення суду виконане Головним управлінням у межах його повноважень. 
Листом від 06.11.2023 №2800-030302-8/62519 Пенсійний фонд України на звернення позивача, повідомив, відповідно до ст. 8 Закону №2262 виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за нормами Закону №2262, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Тобто, погашення заборгованості, обчисленої на виконання рішення суду, буде здійснено в межах відповідних бюджетних призначень, виділених на цю мету. Встановлено, що зазначені кошти використано у 2023 році для виплати заборгованості за рішеннями суду, які набрали законної сили у період по 20.09.2020.
Листом від 23.08.2024 №35863-41653/Д-03/8-2800/24 Пенсійний фонд України повідомив позивача, що сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2024 рік після його затвердження. Враховуючи те, що доплата пенсії на виконання рішень судів, ухвалених на користь позивача, підлягає виплаті в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, підстави для нарахування компенсації відсутні.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку пенсії позивача станом на 01.06.2024 пенсія виплачується з урахуванням максимального розміру пенсії.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з цим позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету визначає постанова Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 (далі - Порядок №649).
Відповідно до пункту 2 Порядку рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", на виконання яких стягувачу нараховано пенсію або щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці (надбавки, підвищення, компенсацію втрати частини доходу, грошову допомогу), що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та залишаються невиплаченими, або рішення суду про стягнення коштів.
Нормами пунктів 4, 5 Порядку № 649 визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.
В контексті наведеного, слід відмітити, що застосування органами Пенсійного фонду України положень порядку не обмежує право позивача на отримання пенсії згідно з резолютивними частинами рішень суду, втім спірним питанням залишається виплата нарахованої суми в порядку черговості бюджетних асигнувань, згідно постанови Уряду.
У той час, слід зауважити, що нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України. При цьому, проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема, територіального органу - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.
Як вже зазначалося, Порядок №649 визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, а тому враховуючи, що заборгованість з пенсійних виплат утворилась внаслідок нарахування розміру пенсії позивача на виконання судового рішення у справі №640/20711/20, застосування відповідачем норм порядку є правомірним.
Крім того, відповідач не заперечує наявність у нього обов`язку виплатити суму заборгованості по пенсії позивачу, а лише вказує на те, що вказана виплата буде здійснена відповідно до встановленої процедури, в порядку черговості.
Разом з тим, слід відмітити, що в адміністративних справах, спір у яких стосується соціального захисту під час війни вразливих груп населення, необхідно віднайти баланс між конституційною цінністю оборони, яка є суспільним (публічним) інтересом, у якому акумулюються індивідуальні права кожного, з одного боку, та метою законодавчого впорядкування отримання певного виду соціальної допомоги, з іншого боку.
Одним із важливих моментів для здійснення судового контролю правомірності дій і рішень суб`єктів владних повноважень є адекватна оцінка адміністративними судами заходів публічної влади (парламенту, глави держави, уряду, центральних органів виконавчої влади, спеціальних органів), які вживаються нею у воєнний час і які є необхідними для подолання збройної агресії російської федерації проти України, зокрема, щодо виділення/перерозподілу фінансових ресурсів для забезпечення заходів військового стану та проведення мобілізації. Такі фінансові заходи є необхідними, проте інколи вони можуть здаватися незвичними, неординарними і надмірними для мирного часу.
Так, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19 визнано протиправним та скасовано Порядок №649.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 змінено шляхом викладення пункту 2 його резолютивної частини у наступній редакції: "Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".
Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі №640/5248/19 залишено без змін.
Отже, лише пункти 1 та 2 Постанови №649 втратили свою чинність.
Нормами пунктів 4, 5 Порядку №649, визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.
Згідно з пунктами 10, 11 Порядку №649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
Боржник у триденний строк повідомляє стягувачу про виділення коштів та не пізніше десяти робочих днів з дня надходження коштів у межах встановленого Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоду виплати пенсії зобов`язаний здійснити виплату стягувачу суми, що підлягає виплаті, у порядку, встановленому статтею 47 зазначеного Закону.
Слід зауважити, що відповідач не заперечує свого обов`язку виплатити суму заборгованості по пенсії позивачу, а лише вказує на те, що вказана виплата буде здійснена відповідно до встановленої процедури, а саме, згідно з Порядком № 649 в порядку черговості та після наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.
Аналіз встановлених обставин справи дозволяє суду зробити висновок, що за своєю суттю спір полягає в отриманні позивачем пенсії за минулий період однією сумою.
Отже, позивачем заперечується можливість виплати нарахованої суми пенсії в порядку черговості бюджетних асигнувань, згідно з постановою Уряду.
Водночас слід зауважити, що відповідач є територіальним органами виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен враховувати приписи статті 116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку №649, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.
Суд враховує, що з метою забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, необхідно встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення.
Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачено у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 "Фінансування виплат пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду".
Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України - відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня.
Згідно з абзацу другого пункту 7 розділу 11 Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 09 грудня 2021 року №35-1 (далі - Постанова 35-1). видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - рішення суду), плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат па виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.
Фінансування пенсійних виплат відповідно до затвердженого на поточний рік бюджету Пенсійного фонду України здійснюється в порядку визначеному розділом ІХ "Виконання бюджету Пенсійного фонду України" Постанови 35-1.
З 1 квітня 2021 року набрала чинності постанова КМУ від 16 грудня 2020 року №1279 "Деякі питання організації виплати" (далі - Постанова), якою вносяться зміни до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженому постановою КМУ від 30 серпня 1999 року №1596 (далі - Порядок).
Пунктом 3 Постанови закріплено, що Пенсійному фонду України до 1 квітня 2021 року провести підготовчі технічні заходи для забезпечення переходу до централізованого фінансування виплати пенсій.
Постановою також внесено зміни до підпункту 4 пункту 4 Положення про Пенсійні фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 (далі - Положення), відповідно до якого Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій.
Отже, з 1 квітня 2021 року функції з фінансування виплати пенсій покладені на Пенсійний фонд України, а не на його територіальні органи. Тому, відсутність у Головного управління повноважень щодо виплати пенсії (виплати заборгованості на виконання судового рішення) унеможливлює визнання протиправним дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання даного рішення суду.
Зважаючи на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинило конкретні та можливі заходи, спрямовані на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в справі №640/20711/20, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині невиплати нарахованої пенсії з 18.03.2014 по 04.06.2016 задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, суд зазначає таке.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).
За статтею 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону № 2050-III).
Відповідно до статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону № 2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пункти 1, 2 Порядку №159 аналогічні положенням Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Абзацом 1 пункту 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.04.2024 року по справі № 560/8194/20, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Судом встановлено, що не виплачена пенсія за період з 18.03.2014 по 04.06.2016, нарахована на виконання судового рішення у справі №640/20711/20, однак не виплачена позивачеві, що не заперечується сторонами.
Враховуючи, відсутність факту виплати позивачу заборгованості з невиплаченої пенсії, позовна вимога в частині нарахування компенсації на ще не виплачені суми пенсії, є передчасним та задоволенню не підлягають.
Крім того, однією із вимог позивача є визнання протиправними дій Голови правління Пенсійного фонду України Капінуса Євгена Валерійовича щодо відмови позивачу у нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та тлумачення на власний розсуд законодавства України та рішень суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пункту 11 Положення № 280 Голова правління Пенсійного фонду України:
1) забезпечує виконання Пенсійним фондом України та його територіальними органами вимог Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики з питань, що належать до сфери діяльності Пенсійного фонду України, та доручень Міністра;
2) вносить на розгляд Міністра соціальної політики пропозиції щодо формування державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону і розроблені Пенсійним фондом України проекти законів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів Міністерства з питань, що належать до сфери діяльності Пенсійного фонду України;
3) звітує перед Міністром соціальної політики про виконання річного плану роботи Пенсійного фонду України та покладених на нього завдань, про усунення порушень і недоліків, виявлених під час проведення перевірок діяльності Пенсійного фонду України, його територіальних органів, а також про притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у допущених порушеннях;
5) затверджує за погодженням з Міністром соціальної політики структуру апарату Пенсійного фонду України;
5-1) затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату Пенсійного фонду України;
6) призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням з Міністром соціальної політики керівників та заступників керівників самостійних структурних підрозділів апарату Пенсійного фонду України; призначає на посаду та звільняє з посади інших державних службовців апарату Пенсійного фонду України у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, укладає та розриває з ними контракти про проходження державної служби у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України;
6-1) присвоює ранги державним службовцям апарату Пенсійного фонду України, вирішує в установленому порядку питання щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності;
6-2) приймає на роботу та звільняє з роботи в порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників апарату Пенсійного фонду України, вирішує в установленому порядку питання щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності;
6-3) здійснює контроль за дотриманням виконавської та службової дисципліни в Пенсійному фонді України та виконанням умов контрактів про проходження державної служби (у разі укладення);
7) призначає на посади та звільняє з посад за погодженням з Міністром соціальної політики керівників та заступників керівників територіальних органів Пенсійного фонду України відповідно до законодавства про державну службу;
8) затверджує штатні розписи і кошториси відповідних територіальних органів;
9) розподіляє обов`язки між своїми заступниками;
забезпечує взаємодію Пенсійного фонду України із структурним підрозділом Мінсоцполітики, визначеним Міністром соціальної політики відповідальним за взаємодію з Пенсійним фондом України;
10) забезпечує дотримання встановленого Міністром соціальної політики порядку обміну інформацією між Міністерством та Пенсійним фондом України і вчасність її подання;
11) підписує акти правління Пенсійного фонду України;
12) скликає та проводить наради з питань, що належать до компетенції Пенсійного фонду України;
13) представляє в установленому порядку Пенсійний фонд України у відносинах з іншими державними органами, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями в Україні та за її межами;
14) дає у межах повноважень, передбачених законом, обов`язкові до виконання державними службовцями і працівниками апарату Пенсійного фонду України та його територіальними органами доручення;
15) забезпечує виконання рішень правління Пенсійного фонду України;
16) видає накази з питань, що не належать до компетенції правління Пенсійного фонду України;
17) розпоряджається у межах повноважень, передбачених законом, коштами Пенсійного зонду України;
18) здійснює інші повноваження, визначені законом.
Натомість, відповідно до статті 10 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХП «Про пенсійне убезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262) призначення (перерахунок) і виплата пенсій здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені у встановленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення № 280).
Відповідно до підпункту 7 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, головні управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених завдань здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262.
Водночас, відповідно до статті 4 пункту 6 Положення, Пенсійний фонд України організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо забезпечення додержання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, вимог актів законодавства про пенсійне забезпечення.
Відповідно до пункту 4 Положення № 280 Департамент Пенсійного фонду України має право перевіряти додержання вимог законодавства про пенсійне забезпечення, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг.
Отже, Голова правління Пенсійного фонду України – це найвища керівна посада в організації, відповідальна за загальне керівництво та стратегію, тоді як департамент Пенсійного фонду України – це структурний підрозділ, який безпосередньо виконує конкретні функції в межах своєї компетенції. Голова правління приймає ключові рішення, а департамент реалізує ці рішення на практиці, займаючись певним напрямком роботи, зокрема призначенням та перерахунками пенсій.
При цьому, суд враховує, що у пункті 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022 у справі №9901/276/19 зазначила, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість і межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.
Таким чином, саме Пенсійний фонд України як центральний орган, здійснює керівництво системою пенсійного страхування, контроль за правильністю призначень, перерахунків та виплат пенсій, а тому підстав для визнання протиправними дій Голови правління пенсійного фонду України під час здійснення нарахуванню пенсії позивача, суд не вбачає.
Щодо права позивача на здійснення виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, суд зазначає таке.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 08.07.2011 № 3668-VІ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав законної сили 01.10.2011.
Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.
Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
При цьому положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначено, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.
Вказане повністю узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 04.07.2023 у справі №420/10528/21, від 23.01.2024 у справі № 160/17347/22 від 27.03.2024 у справі № 620/4764/21.
Водночас суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром в подальшому, оскільки заявлені на майбутнє. 
Враховуючи вище викладене, ефективним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії максимальним розміром та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром з 05.06.2016.
Щодо вимоги позивача про винесення окремої ухвали суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.
Тобто постановлення окремої ухвали можливе виключно за ініціативою суду, воно є правом, а не обов`язком суду, і реалізація такого права безпосередньо пов`язана з виявленням судом саме під час розгляду справи порушення закону. Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення. Окрема ухвала є й реакцією на ті порушення, що не усуваються рішенням.
Оцінюючи доводи позивача з приводу наявності передбачених наведеними нормами підстав для постановлення окремої ухвали, суд під час розгляду цієї справи будь-яких обставин, що могли б бути підставою для винесення окремої ухвали, не встановив.
Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виплати ОСОБА_1 пенсію з обмеженням максимального розміру.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, починаючи з 05.06.2016.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.