КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2026 року м. Київ справа №320/23349/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕКС-ГРУП»
до Головного управління ДПС у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕКС-ГРУП» (далі позивач, товариство) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (далі відповідач, контролюючий орган, податковий орган), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.03.2024 № 213180413, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 7 116 942 грн, в тому числі штраф у розмірі 646 995 гривень. 

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з прийнятим 
Головним управлінням ДПС у місті Києві податковим повідомленням-рішенням, вважає його необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно винесено податковим органом на підставі протиправних та необґрунтованих висновків, викладених у акті перевірки «Про порушення норм законодавства за результатами камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «ЛЕКС-ГРУП» за грудень 2023 року. Позивач зазначає, що податковим органом протиправно проведено камеральну перевірку, оскільки проведення такого виду перевірки щодо узгодження податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість суперечить нормам податкового законодавства.
Позивач вважає, що акт камеральної перевірки №14210/ж5/26-15-04-13-03/35703872 
від 21.02.2024 необґрунтований винесений без врахування фактичних обставин та із порушенням предметності і строків проведення такої перевірки, тому прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечив, вказавши, що під час проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЛЕКС-ГРУП» було виявлено ряд податкових порушень, які і стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 відкрите провадження по справі та визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Ухвалено вирішити питання щодо строку звернення до суду під час розгляду справи по суті.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 суд перейшов до розгляду справи №320/23348/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
17.09.2025 від податкового органу надійшов відзив на позовну заяву.
19.09.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
25.09.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду із даним позовом.
02.10.2025 до суду від відповідача надійшов клопотання про надання додаткових доказів.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом та поновити його. У задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, - відмовлено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження. 

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, суд встановив такі обставини.
Податковим органом проведено камеральну перевірку ТОВ «ЛЕКС-ГРУП» щодо даних задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за грудень 2023 року.
За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у місті Києві складено акт № 14210/ж5/26-15-04-13-03/35703872 від 21.02.2024, в якому зафіксовані допущені позивачем порушення: п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до завищення в декларації з ПДВ за грудень 2023 року суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 2 526 651 грн. та до зниження позитивних нарахувань, які підлягають сплаті до бюджету в декларації з ПДВ на суму 6 469 947 гривень.
На підставі акта перевірки № 14210/ж5/26-15-04-13-03/35703872 
від 21.02.2024 Головним управлінням ДПС у місті Києві винесено податкове повідомлення-рішення: № 213180413 від 20.03.2024, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 7 116 942 грн, в тому числі основний платіж 6 469 947 грн та штрафна санкція 646 995 гривень.
Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «ЛЕКС-ГРУП» звернулась зі скаргою до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 12.06.2024 № 17655/6/99-00-06-01-04-06 скаргу задоволено частково, а податкове повідомлення-рішення від 20.03.2024 № 213180413 залишено без змін.
Не погоджуючись із прийнятим суб`єктом владних повноважень податковим повідомленням -рішенням, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

V. Оцінка суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).
Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом та встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатнім для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення. (Постанова КАС ВС від 22.09.2020 року у справі № 520/8836/18)
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Підпунктом 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що Єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.
Законодавчими актами не закріплено поняття для визначення періоду, за який проводиться камеральна перевірка своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних. Проте, враховуючи те, що камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість. Зміни в зазначених реєстрах відбуваються не після складання платником ПДВ податкової накладної, а після її реєстрації. Тож, періодом перевірки є дата реєстрації податкової накладної позивачем.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог ст. 86 ПКУ (п. 76.2 ПКУ).
За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 ПКУ (п. 86.2 ПКУ).
Згідно з п. 86.8 ПКУ податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому ст. 58 ПКУ, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 ПКУ.
Відповідно до пунктів 109.1, 109.2 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1 статті 112 ПК України).
За змістом пункту 112.2 статті 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Пунктом 112.7 статті 112 ПК України зазначено, що у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Звичайна вина в податковому праві, з огляду на зміст пункту 112.2 статті 112 ПК України, наявна тоді, коли особа не вжила достатніх заходів для того, щоб поводитися розумно, добросовісно та з проявами належної обачності під час вчинення дій або бездіяльності, за які передбачено фінансову відповідальність, і ці обставини було доведено контролюючим органом. Причому усі наведені обставини мають бути наявними у сукупності (нерозумно, недобросовісно та без належної обачності). Тобто, щоб визнати особу винною, потрібно довести, що вона діяла водночас і нерозумно, і недобросовісно, і без належної обачності, при цьому, маючи змогу поводитися належними чином.
Проаналізувавши обставини справи та наявні в її матеріалах докази, суд дійшов висновку про відсутність, в даному випадку, в діях позивача вини як складової податкового правопорушення з огляду на наступне.
18.12.2023 Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних було прийнято рішення №208625 про відповідність ТОВ «ЛЕКС-ГРУП» критеріям ризиковості платника податку.
Підприємство обрало шлях добровільного позасудового врегулювання питання віднесення його до «ризикових», а саме звернулось до податкової 09.01.2024 з поясненнями та надавало всі документи.
18.01.2024 року Головою комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на підставі наданих документів від 09.01.2024 прийнято рішення №21361 про невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Після виключення товариства із «ризикових», Позивача отримав об`єктивну можливість зареєструвати накладні, що накопичилися у період грудня 2023 року та податкові накладні були зареєстровані, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних виписаних позивачем в грудні 2023 року.
Крім того, як вбачається із зазначеного вище реєстру, позивача намагався зареєструвати податкові накладні № 101 та № 113, однак у їх реєстрації податковим органом було відмовлено на підставі п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165. Таким чином, до моменту виключення позивача із «ризикових» платників податків, реєстрація інших податкових накладних за грудень 2023 року була унеможливлена. 
У акті камеральної перевірки №14210/ж5/26-15-04-13-03/35703872 від 21.02.2024 встановлено відхилення суми задекларованого ПДВ у звітності за грудень 2023 року (податкова декларація за грудень 2023) від зареєстрованих податкових накладних, виписаних в грудні 2023 року.
Положення ст. 86 Податкового Кодексу України зобов`язують контролюючі органи з`ясовувати наявність вини в діях платника податків.
На переконання суду, до висновку про винуватість особи у вчиненні податкового правопорушення можливо дійти за умови, якщо буде встановлено, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання.
В акті камеральної перевірки податковим органом не надано оцінки можливості позивача зареєструвати податкові накладні в період з 18.12.2023 по 18.01.2024 (період дії рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості). Також не обґрунтовано чи вжив позивач достатніх заходів для реєстрації податкових накладних.
Щоб визнати особу винною, потрібно довести, що вона діяла водночас і нерозумно, і недобросовісно, і без належної обачності, при цьому, маючи змогу поводитися належними чином.
Отже, твердження податкового органу не ґрунтуються на достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновках або неспростовних презумпціях щодо фактів.
У розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, статті 8 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України належна поза розумним сумнівом вмотивованість офіційного письмового документу владного суб`єкта є гарантією особи на доступ до суду. Незабезпечення владним суб`єктом цієї вимоги призводить до однозначної та очевидної протиправності управлінського діяння у зв`язку з дефектом у юридичній визначеності.
Такий правовий висновок сформовано ВС КАС у постанові від 25.03.2021 по справі №520/4577/19, у постанові від 09.12.2020 по справі №824/1276/18-а.
Конституційний Суд України у своїх юридичних позиціях зазначав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким під час оцінювання доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості; презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладено на державу (абзаци другий, третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).
Із Конституції України випливає, що поняття „вина“ і обов`язок її доведення державними органами є стрижневими для розуміння статті 62 Основного Закону України. Презумпція невинуватості є процесуальною гарантією, яка, зокрема, покладає тягар доказування на правозастосовні органи та передбачає правові презумпції факту й права під час притягнення суб`єкта до відповідальності. Увесь зазначений конституційний принцип презумпції невинуватості, безперечно, буде порушено, якщо законодавче регулювання не міститиме вимоги щодо установлення вини суб`єкта, якого притягують до юридичної відповідальності.
Конституційний Суд України в рішенні від 26.11.2025 № 5-р(ІІ)/2025 акцентував увагу на тому, що зміна характеру правовідносин контролюючих органів і підприємців - платників податків в аспекті втілення конституційного принципу презумпції невинуватості спричинена потребою у посиленні дієвості верховенства права в економічному житті України, зокрема істотному поліпшенні позицій держави за критеріями Індексу економічної свободи (The Index of Economic Freedom).
З огляду на наведене Конституційний Суд України констатував, що судова практика застосування приписів Кодексу, як і наукова доктрина, формують дискурс упровадження необхідності доведення вини платника податків у податкових правовідносинах. Такий підхід дає можливість утілити конституційні гарантії в порядок притягнення до фінансової відповідальності платника податків у тих випадках, коли доведення вини як істотний елемент складу правопорушення дає змогу індивідуалізувати конкретну справу, тобто реалізувати розсуд та застосувати справедливу санкцію як уповноваженим контролюючим органом, так і судом (суддею).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що застосовуючи до позивача штрафні санкції, відповідач не врахував всі фактичні обставини справи та вдався до «надмірного формалізму» через занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог.
В адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).
Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За змістом пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.
Відповідно до підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку-постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.
Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.
За визначенням, наведеним в статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 996-XIV), господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з частинами першою, другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, зміст наведених норм свідчить на користь висновку про те, що платникам забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених первинними документами, адже останні, в свою чергу, є підставою для бухгалтерського обліку й фіксують дані лише про фактично здійснені господарські операції.
До податкової декларації з податку на додану вартість вносяться дані податкового обліку платника окремо за кожний звітний (податковий) період.
У податковій звітності платником податку на додану вартість зазначаються дані про обсяги фактично здійснених операцій у відповідності з даними первинних документів і бухгалтерського обліку, тобто дані, наведені в податковій декларації, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника.
Помилково ж подана та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна зі статусом «реєстрацію зупинено» за операціями, які фактично здійснені не були, дані про які не внесено до податкового обліку платника та не підтверджено первинними документами, не є підставою для внесення інформації за такою податковою накладною до податкової декларації.
При цьому, можливості подати документи, щоб відкликати чи скасувати заблоковані помилкові податкові накладні, податкове законодавство не передбачає.
Відповідно до п. 201.1. ПКУ, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений п. 201.10 ПКУ термін:
- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний (п.201.1 ст 201 ПКУ):
- скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи
- зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Кодексом термін.
Пунктом 201.16 ст. 201 ПК України передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (далі комісії контролюючих органів), права та обов`язки їх членів, визначено в постанові Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних».
Відповідно до п. 6 Порядку №1165 у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. Питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня. У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Тобто, вказаний пункт передбачає можливість прийняття рішення про ризиковість платника податку лише за умови попереднього зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування.
У платника податків відсутня можливість виконати свій обов`язок щодо реєстрації податкових накладних/розрахунку коригування.
Як вбачається з акту камеральної перевірки, податковим органом зазначено лише про наявність відхилення від поданої декларації за грудень 2023 року від зареєстрованих податкових накладних у грудні 2023 року. Разом із цим, податковим органом не надано оцінку того, що усі податкові накладні за грудень 2023 року були зареєстровані у січні 2024 року, після припинення «ризиковості» позивача.
Суд погоджується з даними доводами позивача та зазначає, що за таких обставин, позивач не зобов`язаний включати до податкової декларації з податку на додану вартість податкові зобов`язання за заблокованими (статус «реєстрацію зупинено») в Єдиному реєстрі податкових накладних помилково складеними податковими накладними, оскільки дані податкової звітності мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника податку, а враховуючи, що розглядувані податкові накладні складено помилково на операції, які фактично не відбулися та не підтверджені первинними документами то, відповідно, і податкові зобов`язання за такими операціями у позивача фактично не виникали та не повинні бути включені до податкової звітності.
Відтак, доводи контролюючого органу про обов`язок позивача відобразити податкові зобов`язання в податковій звітності за заблокованими в Єдиному реєстрі податкових накладних помилково складеними податковими накладними є необґрунтованими.
Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 820/5980/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 820/6615/17, від 30 вересня 2021 року у справі № 813/841/18, від 20 жовтня 2022 року у справі № 819/730/18.
При цьому, суд не погоджується з доводами позивача щодо порушення строків проведення камеральної перевірки.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 20.03.2024 № 213180413, яке є предметом оскарження, прийняте відповідачем не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), натомість висновки акту перевірки ґрунтуються переважно на формальному тлумаченні норм податкового законодавства без врахування всіх фактичних обставин та доказів.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення - рішення від 20.03.2024 № 213180413.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

VI. Судові витрати.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 30280,00 гривень.
Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 20.03.2024 № 213180413.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕКС-ГРУП» (03143, м. Київ, вул. Академіка Лебедєва, буд. 1, оф. 33 код ЄДРПОУ 35703872) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код з ЄДРПОУ 43141267) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 30 280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн 00 коп.

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.