Головуючий І інстанції: Мороко А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 р. 	Справа № 520/18966/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/18966/23
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області   
про поновлення на посаді,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області № 632 о/с від 13.10.2021 року в частині “про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області” до ОСОБА_1 , яким застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;
- поновити ОСОБА_1 на посаді ГУНП в Харківській області на посаді старшого інспектора роти №1 батальйону №2 ППОП ГУ НП в Харківській області.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади старшого інспектора роти №1 батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області, а саме з 18 жовтня 2021 року на 23 жовтня 2021 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що у вересні 2021 року позивачу на мобільний телефон зателефонував представник ГУ ПН в Харківській області і йому стало відомо, що відносно нього ГУНП в Харківській області прийнято Наказ за № 1761 від 01.09.2021 про проведення службового розслідування на підставі отриманого листа старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління ДБР Котелевця Д.О. щодо можливих неправомірних дій з боку поліцейських ППОП ГУ в Харківській області під час створення та функціонування Обслуговуючого кооперативу «Патріот» і за цими фактами слідчий ДБР здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021000000000511 від 10.03.2021 за ч.5 ст. 191 КК України. У свою чергу позивач повідомив про неможливість прибуття до ГУ НП у Харківській області, у зв`язку з тим, що він готувався до проходження стаціонарного лікування (з 13.10.201 по 22.10.2021), що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №1982 від 22.10.2021 КНП «Міська лікарня №3» Харківської міської ради. Більше позивача представники ГУ НП не турбували і він зробив висновок про те, що службову перевірку припинено; уважає, що продовжує знаходитись у трудових відносинах з ГУ НП в Харківській області. Вказує, що про звільнення зі служби в поліції дізнався випадково, після блокування банківської картки у червні 2023 року на виконання судового рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ НП в Харківській області вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився. Реєстрація у ЄРДР кримінального провадження та повідомлення про підозру, як зазначає позивач, не є підставою для звільнення; підставою для звільнення може бути тільки вирок суду, який набрав законної сили, проте, такий на час прийняття оскаржуваного наказу був відсутній.
Станом на час розгляду справи судове провадження у кримінальному провадженні за матеріалами кримінального провадження №62022000000000689 від 06.09.2022, до якого приєднано матеріали досудового розслідування, виділені із кримінального провадження №42021000000000511 від 10.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_1 у кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України зупинено до звільнення обвинуваченого з військової служби, що підтверджується ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 червня 2023 року у справі № 638/6860/22.
Також просить урахувати, що відповідачем не проведено належного службового розслідування; не перевірено відповідні обставини, що мають значення; висновки службового розслідування ґрунтуються на припущенні, що позивачем підірвано авторитет Національної поліції України; не враховано попередню бездоганну поведінку та відсутність діючих стягнень, сумлінне ставлення до служби. Звертає увагу, що наказ про звільнення не відповідає вимогам ч. 4 ст. 40 КЗпП України щодо заборони звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності.
Також, позивач послався на те, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що відсутні допустимі докази належного повідомлення позивача про його звільнення та ознайомлення з оскаржуваним наказом.
Крім того, на думку позивача, факти, які були зазначені в службовому розслідуванні належним чином не підтверджені.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого, відповідач просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 без змін. Відповідач зазначає, що позивач є працівником правоохоронного органу та представником влади, і, нехтуючи цінностями, які ОСОБА_1 присягнув захищати, вчинив дисциплінарний проступок, що підтверджено матеріалами службового розслідування, а отже спірний наказ є правомірним. Вважає, що до позивача обґрунтовано застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, а тому відсутні підстави для скасування спірного наказу судом та поновлення позивача на посаді старшого інспектора роти №1 батальйону №2 ППОП ГУ НП в Харківській області.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач Наказом ГУНП в Харківській області від 01.09.2021 за № 1761 «Про призначення та проведення службового розслідування» призначено службове розслідування за обставинами, викладеними у листі старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_2 за вх. № 8313 щодо неправомірності дій з боку окремих поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області під час створення та функціонування Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Патріот», та створено дисциплінарну комісію.
У ході проведення службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, що виразились у порушенні вимог підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у частині неутримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», у частині недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, старший інспектор роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 заслуговує на дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
За наслідками проведення службового розслідування дисциплінарною комісією складено Висновок, який 30.09.2021 затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області.
08.10.2021 начальником ГУНП в Харківській області видано Наказ № 858, яким до старшого інспектора роти № 1 батальйону № 2 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 з відображених у Висновку мотивів застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.
13.10.2021 ГУНП в Харківській області видано Наказ № 632 о/с, яким на реалізацію Наказу ГУНП в Харківській області від 08.10.2021 за № 858 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення.
Вважаючи свої права порушеними зазначеним наказом, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування Наказу ГУНП в Харківській області № 632 о/с від 13.10.2021 в частині застосування до поліцейського ГУНП в Харківській області” ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, та, відповідно, поновлення його на службі в поліції на посаді старшого інспектора роти №1 батальйону №2 ППОП ГУ НП в Харківській області. 
Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спір, який виник між сторонами у цій справі, підлягає вирішенню шляхом зміни дати звільнення ОСОБА_1 з урахуванням періоду лікування у стаціонарі, а саме з 18 жовтня 2021 року на 23 жовтня 2021 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам учасників справи, колегія суддів зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут), Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893 (далі - Порядок №893), Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179 (далі - Правила етичної поведінки), тощо.
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VІІІ (далі також Закон № 580-VIII) встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
За визначенням, наведеним у статті 3 Закону № 580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 580-VІІІ поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За приписами частини третьої статті 11 Закону № 580-VIII рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.
Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
За приписами пунктів 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VІІІ поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Відповідно до частин першої і другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до преамбули Дисциплінарного статуту, цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Згідно із частинами першою-третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Поліцейський перебуває під захистом держави. Права поліцейського та порядок їх реалізації з урахуванням особливостей служби в поліції визначаються Конституцією та законами України. Обмеження прав поліцейського не допускається, крім випадків, визначених законом (частини п`ята, шоста статті 2 Дисциплінарного статуту).
Розділ III Дисциплінарного статуту (статті 11-24) врегульовує питання щодо дисциплінарних стягнень поліцейських.
Так, відповідно до частин першої і третьої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських, як визначено частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту, можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії (частина перша статті 15 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до частин дев`ятої, п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту Уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право: 1) одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; 2) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; 3) отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
Засади забезпечення поліцейському права на захист визначені статтею 18 Дисциплінарного статуту, відповідно до частини першої якої під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Відповідно до частин першої, другої, одинадцятої статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.
Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений статтею 19 Дисциплінарного статуту, відповідно до частини першої якої у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.
Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Суд також зазначає, що відповідно до частини десятої статті 14, частини сьомої статті 15 Дисциплінарного статуту, з метою належної організації заходів, спрямованих на зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів Національної поліції України, запобігання надзвичайним подіям за участю поліцейських, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань за фактами порушення поліцейськими службової дисципліни, було затверджено, зокрема, Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (Порядок №893).
Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку №893 цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку №893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку; недотримання підстав та порядку застосування або використання вогнепальної зброї, спеціальних засобів або заходів фізичного впливу; втрату поліцейським службового посвідчення та спеціального нагрудного знака (жетона), табельної, добровільно зданої чи вилученої зброї або боєприпасів, нагородної зброї, якщо вона зберігалася в територіальному органі поліції чи його територіальному (відокремленому) підрозділі, а також закладі, установі Національної поліції України, що належать до її управління (далі - органі (підрозділ, заклад, установа) поліції), а також втрату спеціальних засобів поліцейським чи відсутність їх в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів, а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження; тощо.
Відповідно до п. 1-3 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Пунктами 7, 8 Розділу V Порядку № 893 передбачено, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів. За рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (пункт 2 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань).
У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
З аналізу наведених норм Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань слідує, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку, а розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться або у формі письмового провадження, або у відкритому засіданні, при цьому рішення про проведення розгляду справи у відкритому засіданні приймається керівником, який призначив службове розслідування, про що повинно бути вказано у наказі про призначення службового розслідування.
Абзацами 1, 2, 5, 12 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки визначено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «;Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до абзацу 1 пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.
Із вказаних правових норм вбачається, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського у зв`язку із особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Як убачається з матеріалів справи, під час службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено, що слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 10.03.2021 за № 42021000000000511 за ч. 5 ст. 191 КК України, за фактом заволодіння чужим майном, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах.
29.07.2021 у вчинені вказаного кримінального правопорушення повідомлено про підозру старшому інспекторові роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області капітану поліції ОСОБА_1 , заступникові командира ППОП ГУНП в Харківській області підполковнику поліції ОСОБА_3 та колишньому заступникові командира БПСПОП «Харків» ГУНП в Харківській області, а на день повідомлення про підозру - дільничному офіцеру поліції Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області майору поліції ОСОБА_4 .
Вказані поліцейські підозрювались у тому, що вони створили фіктивний житлово-будівельний кооператив та у подальшому отримали дві земельні ділянки загальною площею 1,38 га у власність цього кооперативу нібито для будівництва багатоквартирного житлового будинку для учасників АТО та без наміру здійснення зазначених робіт у 2021 році відчужили вказані ділянки під комерційну забудову, завдавши територіальній громаді майнову шкоду понад 4,6 млн гривень.
Відповідно до тексту повідомлень про підозру встановлено, що наприкінці 2015 року ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді командира БСПОП «Харків» ГУІШ в Харківській області вирішив використати свій вплив та авторитет в органах державної влади з метою збагачення у незаконний спосіб шляхом отримання на території м. Харків земельної ділянки значної площі, понад встановлені законом розміри безоплатного отримання, нібито для будівництва багатоквартирного будинку, її відчуження після реєстрації права власності на неї і обернення отриманих грошових коштів на свою користь.
Про свої наміри ОСОБА_5 повідомив старшому інспектору БПСПОП «Харків» ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 та начальнику відділення того ж підрозділу ОСОБА_4 , запропонувавши їм створити житлово-будівельний кооператив під назвою «Патріот» без мети здійснення статутної діяльності з метою отримання земельних ділянок для покращення житлових умов членів кооперативу.
17.12.2015 ОСОБА_3 прийнято рішення про створення вказаного кооперативу.
21.12.2015 ОСОБА_3 обрано головою правління кооперативу та здійснено державну реєстрацію кооперативу, як юридичної особи та присвоєно їй ідентифікаційний код.
26.01.2016 у члени ЖБК «Патріот» прийнято ОСОБА_1 , якого обрано головою правління цієї юридичної особи, з ініціативи ОСОБА_3 , який відмовився від посади очільника кооперативу, проте фактично продовжував ним керувати.
Починаючи з 2016 року ОСОБА_1 , використовуючи свої повноваження голови правління ЖБК «Патріот», зазначаючи недостовірні відомості щодо кількості членів кооперативу (станом на 08.02.2016 - 178 членів, при фактичній кількості 5 осіб) почав звертатись з письмовими заявами до Харківської міської ради з проханням виділити земельну ділянку під забудову житлового багатоквартирного будинку для членів кооперативу (учасників АТО).
Отримуючи від ХМР відмови у виділенні земельних ділянок для ЖБК «Патріот», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вирішили для надання вказаному кооперативу вигляду дійсно призначеного для будівництва і обслуговування житлового багатоквартирного будинку збільшити кількість членів цього об`єднання та вжити заходів до постановки на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов з числа підпорядкованих поліцейських, які мали статус учасників бойових дій.
Після цього, ОСОБА_4 досяг протиправних усних домовленостей з невстановленими на цей час службовими особами ХМР про винесення питання щодо виділення ЖБК «Патріот» земельних ділянок на засідання постійної комісії з питань містобудування, архітектури та земельних відносин ХМР.
20.12.2017 на 17 сесії ХМР 7 скликання ЖБК «Патріот», в порушення чинного законодавства, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,38 га із земель територіальної громади м. Харкова для будівництва та експлуатації зблокованих житлових будинків по АДРЕСА_1 .
17.04.2019 на 26 сесії ХМР 7 скликання прийнято рішення № 1541/19 щодо затвердження проекту землеустрою відведення вищевказаної земельної ділянки і надання її у власність ЖБК «Патріот».
Після цього, 15.05.2019 у м. Харків ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для приховування своїх протиправних дій, направлених на незаконне заволодіння належними територіальній громаді м. Харкова, земельними ділянками площею 1,2 га та 0,18 та, проведено загальні збори ЖБК «Патріот», на яких прийнято рішення, оформлене протоколом № 9 загальних зборів, про виключення з числа членів вказаного кооперативу 20 осіб, як помилково внесених.
21.05.2021 ОСОБА_1 у Департаменті реєстрації ХМР здійснив реєстрацію права власності на вказані об`єкти нерухомості за ЖБК «Патріот». Разом з тим, жодних заходів щодо здійснення забудови на отриманих земельних ділянках співучасниками кооперативу не вживалось.
16.06.2021 ОСОБА_4 , будучи обраним з 04.06.2021 головою правління ЖБК «Патріот», через вебсайт у мережі Інтернет розмістив оголошення про продаж зазначених земельних ділянок, належних вказаному кооперативу, та відчужив їх на користь ОСОБА_6 шляхом прийняття останнього до членів кооперативу, обрання його головою правління кооперативу та здійснення відповідних реєстраційних дій щодо зміни керівництва кооперативу.
Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_3 , у співучасті з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з власності територіальної громади м. Харків вибули дві земельні ділянки, що спричинило значних матеріальних збитків в особливо великих розмірах.
Під час проведення службового розслідування, з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин подій 15.09.2021, 21.09.2021, 27.09.2021 та 29.09.2021 здійснювалися телефонні дзвінки (050 847 0094) капітану поліції ОСОБА_1 , щоб запросити останнього для надання пояснень.
У ході неодноразових спілкувань по телефону ОСОБА_1 запевняв, що прибуде до ГУНП та напише пояснення. ОСОБА_1 роз`яснено, що службове розслідування повинно завершитись у визначені строки. На час завершення проведення службового розслідування ОСОБА_1 до дисциплінарної комісії для надання письмових пояснень не прибув. По суті поставлених запитань, які необхідно було з`ясувати в рамках проведення службового розслідування, ОСОБА_1 нічого не повідомив.
Вивченням протоколів загальних зборів обслуговуючого кооперативу ЖБК «Патріот» встановлено, що до кладу членів кооперативу були внесені поліцейські, які навіть не підозрювали, що були його членами. Головуючі правління ЖБК «Патріот» незаконно приймали рішення щодо виключення членів зі складу кооперативу та вносили зміни до установчих документів.
Під час службового розслідування були опитані працівники поліції, частина яких повідомила про те, що дізналися про те, що є членами кооперативу лише від працівників правоохоронних органів, які проводили опитування в межах кримінального провадження.
Отже, службовим розслідуванням доведено, що ОСОБА_1 , використовуючи своє службове становище, будучи головуючим правління ЖБК «Патріот», разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , забезпечив внесення до протоколів загальних зборів і статуту кооперативу завідомо недостовірних відомостей про членство у ЖБК «Патріот» 47 осіб, значна кількість з яких не знали про такі протиправні дії, направлені на використання їх персональних даних з мстою незаконного заволодіння земельними ділянками нібито для здійснення будівництва та експлуатації зблокованих житлових будинків. Разом з тим, жодних заходів щодо здійснення забудови на отриманих земельних ділянках головуючі не вживали.
Статтями 133, 134, 135 та 137 Житлового кодексу УРСР і Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, затвердженими Постановою Ради Міністрів УСРС від 30.04.1985 за № 186, визначено спеціальні умови щодо створення житлово-будівельних кооперативів, зокрема членами кооперативу мають бути особи, які перебувають на обліку осіб, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу та кількість членів кооперативу повинна відповідати кількості квартир у жилому будинку кооперативу, запланованому до будівництва.
Вказані вимоги головуючими правління ЖБК «Патріот», які водночас були службовими особами, що проходили службу в поліції, у тому числі позивачем, під час його створення та функціонування проігноровані.
Капітан поліції ОСОБА_1 не передбачив негативних наслідків для авторитету Національної поліції України та не утримався від протиправних дій, направлених на заволодіння чужим майном.
Виходячи з викладеного, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що капітан поліції ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, який є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.
У ході проведення службового розслідування обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність капітана поліції ОСОБА_1 , не встановлені.
З урахуванням викладеного дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, що виразились у порушенні вимог підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у частині неутримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», у частині недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, старший інспектор роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 заслуговує на дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Наказом № 632 о/с від 13.10.2021 відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, накладене відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Так, згідно з висновком службового розслідування від 30.09.2021 дисциплінарне порушення за скоєння якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності полягає у тому, що позивач порушив вимоги підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у частині не утримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» у частині недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції. 
Колегія суддів вважає помилковим твердження позивача про те, що реєстрація у ЄРДР кримінального провадження та повідомлення про підозру не є підставою для звільнення, оскільки, як встановлено з висновку від 30.09.2021 підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності слугувало саме порушення вимог підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у частині не утримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» у частині недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції. 
Верховний Суд у постанові від 15.09.2024 по справі № 420/5700/23 вкотре наголосив, що законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінального та дисциплінарного аспектів.
Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено КПК України. Натомість, як визначено частиною другою статті 19 Закону № 580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
В аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати насамперед склад дисциплінарного проступку в його діях, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні поліцейським службової дисципліни.
У своїй практиці Верховний Суд, аналізуючи норми законодавства, які регулюють особливості проходження служби в поліції, неодноразово вказував, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.
Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі №420/241/20.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЗУ «Про Національну поліцію»: Особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
З тексту Присяги поліцейського, на яку відповідач також посилався у висновку службового розслідування, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Ці комісії за наслідком службового розслідування складають висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також стосовно його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону. У висновку вказується вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку. На підставі цього висновку уповноважений керівник особи, яка вчинила правопорушення, вирішує питання про накладення дисциплінарного стягнення.
Підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень є вчинення дій, що порушують службову дисципліну. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, зокрема, в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало вчинення дисциплінарного проступку, що полягало у порушення вимог підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у частині не утримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» у частині недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції. 
Відповідно до підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Так, суд звертає увагу, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Відтак зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є ознаки дисциплінарного проступку та установлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.
Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, а також Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18, від 28 лютого 2020 року у справі № 825/1398/17, від 06 березня 2020 року у справі № 804/1758/18 та від 20 жовтня 2020 року у справі № 340/1502/19.
Як вбачається з наведеного вище, позивач перебуваючи на посаді старшого інспектора роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУ НП в Харківській області, як поліцейський був зобов`язаний утримуватися від дій, які підривають авторитет Національної поліції України, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Капітан поліції ОСОБА_1 не передбачив негативних наслідків для авторитету Національної поліції України та не утримався від протиправних дій, направлених на заволодіння чужим майном.
Вчинки, які дискредитують працівників поліції та, власне, органи Національної поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Отже, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Колегія суддів враховує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.
Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
Колегія суддів наголошує, що позивач, перебуваючи на службі у Національній поліції України, повинен бути взірцем та прикладом для громадян як в робочий так і позаробочий час, та в силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.
Як встановлено у висновку службового розслідування ОСОБА_1 29.07.2021 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Крім того у матеріалах справи (арк. 16-19, том 1) міститься ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 червня 2023 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 набув статус обвинуваченого.
Колегія суддів вказує, що позивачу повідомлено про підозру у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення.
Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2024 року по справі №600/5128/23-а адміністративне провадження № К/990/6868/24, яка враховується судом під час розгляду даної справи, наголосив наступне.
Професійна честь та гідність кожного працівника поліції - це одночасно й моральний вигляд усього особового складу органів та підрозділів Національної поліції України. По вчинкам окремого працівника поліції, по його морально-професійним якостям громадяни визначають роботу всього органу. Будь-яка негативна інформація щодо поведінки працівника поліції може вплинути на авторитет всього органу.
Вступаючи на службу до правоохоронних органів, особа має розуміти всю відповідальність, яка покладається на неї у зв`язку з її професійною діяльністю, додержуватись принципів професійної моралі, професійної честі та гідності, адже це є невід`ємними елементами гідного у своїй справі, дисциплінованого поліцейського. Особа, дії якої стали підставою для службового розслідування та як наслідок для передання інформації до правоохоронних органів із відкриттям кримінального провадження, не відповідає високим вимогам та стандартам, які висуває законодавець до працівника поліції.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що факт пред`явлення підозри поліцейському, та його можливе притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого кримінального правопорушення - призводить до підриву авторитету органів Національної поліції України та довіри громадян до поліції.
Отже, колегія суддів зазначає, що позивач своїми діями спричинив підрив авторитету Національної поліції України, те не передбачив негативних для авторитету Національної поліції України наслідків. 
Враховуючи тяжкість проступку, та його наслідки, які фактично підривають довіру до органів Національної поліції України, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Відсутність вироку суду про визнання його винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування спірних наказів, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Зокрема в наказі про звільнення вказаний пункт 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII, а не пункт 10 цієї норми, відповідно до якої поліцейський може бути звільнений у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення, зокрема, кримінального правопорушення.
Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладено в постанові від 15 серпня 2024 року справа №420/5700/23 адміністративне провадження № К/990/38234/23, яка враховується судом під час розгляду даної справи.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не проведено належного службового розслідування; не перевірено відповідні обставини, що мають значення; висновки службового розслідування ґрунтуються на припущенні, що позивачем підірвано авторитет Національної поліції України; та не враховано попередню бездоганну поведінку та відсутність діючих стягнень, сумлінне ставлення до служби, колегія суддів зазначає таке.
Як було вказано вище, факт пред`явлення підозри поліцейському, та його, можливе, притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення призводить до підриву авторитету та довіри громадян до поліції, що в свою чергу є порушенням підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Позивач при цьому не заперечував, що йому було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні від 10.03.2021 № 42021000000000511 за ч. 5 ст. 191 КК України, що було встановлено у висновку службового розслідування. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновком службового розслідування встановлено ключову обставину для даної справи, а саме факт вручення позивачу повідомлення про підозру. Позивач, при цьому не вказує які саме обставини не були перевірені відповідачем під час проведення службового розслідування, не зазначає в чому полягає неналежність проведеного службового розслідування.
Щодо неврахування у висновку службового розслідування попередньої бездоганної поведінки та відсутності діючих стягнень, сумлінного ставлення до служби, колегія суддів з огляду на встановлені у цій справи фактичні обставини, вважає, що відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції, адже вчинений позивачем проступок є таким, що негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства. Такий захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем обґрунтовано, розсудливо, пропорційно, тобто з урахуванням балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких він спрямований.
Колегія суддів звертає увагу, що поведінка працівника Національної поліції України завжди й за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму й морально-етичним принципам стража правопорядку.
Така правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 600/1542/22-а.
Вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Подібний за змістом висновок висловлений постановою Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 810/2073/16.
Щодо посилань апелянта на те, що наказ про звільнення не відповідає вимогам ч. 4 ст. 40 КЗпП України щодо заборони звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції враховано вказану обставину, та змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади старшого інспектора роти №1 батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області, а саме з 18 жовтня 2021 року на 23 жовтня 2021 року.
Оскільки судом не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача зі служби в поліції, а вимога щодо поновлення його на посаді є похідною від вимоги про визнання наказу про звільнення протиправними, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду першої інстанції. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції. Фактично доводи апеляційної скарги ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 по справі № 520/18966/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   З.Г. Подобайло