ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1030/25 

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М., 
за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.
Розглянув матеріали справи
за позовом Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс», м. Ужгород
до відповідача Фізичної особи-підприємця Симчери Мирослава Івановича, АДРЕСА_3 
про визнання угоди укладеною

За участю представників:
позивача - не з`явився;
відповідача - Косаковський В. О., адвокат, ордер серії АО №1195673 від 06.10.2025.

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство «Закарпатавтотранс» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Симчери Мирослава Івановича в якому просить суд визнати укладеною додаткову угоду до договору про надання послуг автостанцією перевізникові №02 від 11.02.2019 (між Приватним акціонерним товариством «Закарпатавтотранс» та ФОП Симчера Мирославом Івановичем) на умовах проекту ПрАТ «Закарпатавтотранс» від 15.08.2025 року.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/1030/25 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 вересня 2025 року.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору та призначив у справі підготовче засідання на 07 жовтня 2025 року. 
У підготовчому засіданні 07 жовтня 2025 року, за участю представників позивача та відповідача, суд, зважаючи на відповідне клопотання представника відповідача, оголосив перерву до 29 жовтня 2025 року.
Під час підготовчого засідання 29 жовтня 2025 року суд постановив протокольну ухвалу, якою встановив відповідачу строк до 10 листопада 2025 року для подання пояснень щодо поданого представником позивача клопотання про витребування доказів, а також оголосив перерву в підготовчому засіданні до 12 листопада 2025 року.
У підготовчому засіданні 12 листопада 2025 року суд постановив ухвалу, якою продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів, частково задовольнив клопотання позивача від 29.10.2025 про витребування доказів та витребував у Укртрансбезпеки засвідчені у встановленому порядку копії Дозволів на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною, Словацькою республікою та Чеською республікою для маршруту №CZ0162 «Тячів - Кладно» перевізника ФОП Симчера Мирослава Івановича, а також відклав підготовче засідання у справі на 04 грудня 2025 року. 
14 листопада 2025 року представник позивача подав до суду в електронній формі через підсистему «Електронний суд» клопотання №3/11 від 14.11.2025в якому просить суд поновити строк на подання доказів та долучити до матеріалів справи адвокатський запит від 12.11.2025 та відповідь на нього Закарпатської митниці від 14.11.2025.
17 листопада 2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання № 5/11 від 16.11.2025 за змістом якого позивач просить поновити строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи лист Укртрансбезпеки №9362/3.3/15-25 від 31.10.2025.
Ухвалою від 01 грудня 2025 року суд повідомив учасників справи № 907/1030/25 про те, що призначене на 04 грудня 2025 року підготовче засідання суду не відбудеться через перебування головуючого судді у щорічній основній відпустці з 04.12.2025 до 05.12.2025 згідно з наказом від 01.12.2025 № 02.4.-08/49-к із зазначенням, що наступне підготовче засідання суду відбудеться 11 грудня 2025 року о 15:00 год. 
10 грудня 2025 року на поштову адресу суду від Укртрансбезпеки надійшов лист про надання інформації №10071/2.3.2/15-25 від 01.12.2025 року. 
11 грудня 2025 року представник відповідача подав через систему «Електронний суд» суду заяву/додаткове письмове пояснення.
За наслідками проведеного у справі підготовчого провадження, з огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 ст. 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом, ухвалою суду від 11.12.2025 постановлено підготовче провадження закрити та призначити судовий розгляд справи по суті на 13.01.2026 року.
В судовому засіданні 13.01.2026 судом заслухано вступні слова учасників справи, досліджено наявні у матеріалах судової справи докази та для надання можливості учасникам справи підготуватися до судових дебатів оголошено перерву в судовому засіданні до 21.01.2026 року.
Після оголошення перерви представник позивача в судове засідання 21.01.2026 не з`явився, подавши суду клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника Товариства у зв`язку з його тимчасової непрацездатністю.
Відповідач у судових засіданнях заперечує проти позовних вимог з визначених у відзиві на позов підстав.
В порядку ст. 240 ГПК України скорочене рішення (вступна та резолютивна частини) проголошена судом в судовому засіданні 21.01.2026 року.
ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Правова позиція позивача.
Позовні вимоги позивачем обґрунтовуються отриманням Фізичною особою-підприємцем Симчерою Мирославом Івановичем дозволів на виконання міжнародних перевезень за трьома рейсами CZ0013, CZ0162, CZ0183 Тячів (Україна) - Кладно (Чеська Республіка) та ухиленням відповідачем від укладення додаткової угоди до діючого з позивачем договору про надання послуг автостанцією перевізникові №02 від 11.02.2019 згідно з встановлених у таких дозволах розкладів руху автобусів на міжнародному автобусному маршруті м. Тячів - м. Кладно, який проходить через належні ПрАТ «Закарпатавтотранс» автостанції у м. Тячів, м. Хуст, м. Виноградів, м. Іршава, м. Мукачево та м. Ужгород.
Заперечення (відзив) відповідачів.
Відповідач згідно з поданим суду відзивом на позов від 30.09.2025 заперечує проти задоволення позовних вимог, стверджуючи, що позивачем не доведено факту здійснення відповідачем діяльності, а сама по собі наявність дозволу жодним чином не свідчить про факт здійснення перевезень чи про обов`язок їх здійснення, а пов`язує виникнення цього обов`язку з завантаженням відповідних дозволів до системи.
З посиланням на п.6.2.2 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі №910/15590/17 зауважує, що у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме - прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору, а відтак вбачається, що позивачем не доведено наявність прямого правовідношення між сторонами.
Акцентує увагу, що заявлені позивачем позовні вимоги не можуть бути задоволені з огляду на те, що запропонованою позивачем 15.08.2025 року додатковою угодою жодним чином не конкретизовано чіткого переліку автостанцій на яких власником будуть надаватись автостанційні послуги.
Доводить, що подані позивачем докази свідчать лише про переміщення автобусів, однак не доводять факт перевезення цим автобусом пасажирів, зокрема здійснення міжнародних перевезень з усіма притаманними цьому виду діяльності ознаками.
Окрім того, пояснює, що відповідачем направлялась позивачу оферта, якою було запропоновано укласти Додаткову угоду до договору №02 від 11.02.2019 року у зв`язку з тим, що в договорі механізм визначення розміру автостанційного збору та вартості послуг, визначався Наказом Мінтранспорту та зв`язку України №700 від 27.09.2010 року, який втратив чинність на підставі Наказу Мінінфраструктури №2 від 09.01.2020 року, а в пояснювальній записці до такого наказу було констатовано, що встановлений порядок визначення відсоткової ставки збору в залежності від дальності поїздки та вартості квитка суперечить загальним засадам державної політики у сфері захисту прав споживачів, що є істотною зміною обставин у спірних правовідносинах.
Зазначає, що відповідна оферта була відхилена позивачем 28.07.2025 року (лист №270/07-10), а жодних обґрунтувань щодо неможливості укладення додаткової угоди в редакції що запропонована підприємцем, лист не містив, як і було відсутнє обґрунтування визначення розміру автостанційних послуг саме у відсотковому відношенні, що свідчить про неузгодження позицій сторін.
Таким чином, просить врахувати, що в разі, якщо суд дійде до переконання про можливість задоволення позову, справедливим буде врахувати також і запропоновану ФОП Симчера М.І. редакцію умов договору, що надіслана ним офертою 16.07.2025 року, однак відхилена Товариством-позивачем.
Відповідь на відзив.
Позивачем не подано відповіді на відзив на позов в розумінні ст. 166 ГПК України.
Письмові пояснення.
Відповідач у поданих суду письмових поясненнях від 11.12.2025 зауважує, що юридична логіка ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» зводиться до підстав за яких у власника автостанції виникає безумовний обов`язок укласти договір з автомобільним перевізником, а до таких підстав відноситься наявність у перевізника відповідного дозволу (ліцензії) на перевезення та факт того, що маршрут пролягає саме через цю автостанцію.
Саме таке формулювання статті наведене законодавцем вважає логічним у зв`язку з тим, що одне місто (населений пункт) може мати декілька автостанцій власниками яких будуть різні суб`єкти господарювання, а відтак, стверджує, що у перевізника, виникає можливість самостійно обрати саме ту автостанцію через яку буде пролягати його маршрут що відображається перевізником у паспорті маршруту, і тоді у разі наявності двох обов`язкових підстав, які вказані в статті 32, у власника автостанції, у разі звернення до нього перевізника, виникає обов`язок укласти договір з перевізником.
У свою чергу вважає, що позивач трактує норму статті 32 на власний розсуд та стверджує що обов`язок укласти договір виникає саме у перевізника в силу наявності діючої ліцензії, що не відповідає дійсному змісту статті 32 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Вказує, що отриманню нових дозволів передує процедура затвердження паспорту маршруту (до якого може бути не включено автостанцій ПрАТ «Закарпатавтотранс») з виникненням у перевізника нової можливості обрати автостанцію за його бажанням, а позивач просить суд визнати укладеною додаткову угоду до договору про надання послуг автостанцією перевізникові №02 від 11.02.2019 на умовах проекту ПрАТ «Закарпатавтотранс» від 15.08.2025 року не визначивши попередньо чи проходить маршрут (згідно паспорта маршруту) саме через станцію позивача, а не іншу автостанцію та взагалі через які населені пункти проходить маршрут відповідача.
Пояснює, що склалась ситуація коли перевізник маючи дозволи на міжнародні перевезення термін дії яких закінчився і перевізник оформлюючи нові дозволи має можливість побудувати новий маршрут руху, що можливо не буде проходити через автостанції позивача, а наразі сам відповідач і проходить процедуру погодження паспортів рухів маршрутів і не здійснює перевезень як Фізична особа-підприємець.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.
11 лютого 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Закарпатавтотранс», як Власником та Фізичною особою-підприємцем Симчерою Мирославом Івановичем, як Перевізником на підставі заяви останнього від 11.02.2019 було укладено Договір про надання послуг автостанцією перевізникові за №02 (надалі - Договір), за умовами п. 1.1. якого Власник за завданням Перевізника надає йому на території своїх автостанцій (автовокзалів) комплекс обов`язкових та передбачених законодавством послуг, пов`язаних з організацією "і здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом Перевізника, продажем проїзних квитків та квитанцій на перевезення багажу, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» і Правил.
Право перевізника на здійснення міжнародних перевезень пасажирів автобусами на час укладення Договору підтверджується долученим до позовної заяви витягом Укртрансбезпеки із зазначенням номеру та дати рішення про видачу ліцензії - №812 від 12.10.2018 року.
Згідно з п. 1.2. Договору Власник надає Перевізникові послуги з обслуговування перевезень пасажирів автобусами за маршрутом (маршрутами), перелік яких наведено у Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору.
В Додатку №1 до Договору сторонами визначено перелік маршрутів Перевізника - Тячів - Прага, періодичність виконання: згідно з розкладом руху, строком дії з 26.12.2018 року по 25.12.2021 року.
За змістом п. 9.1. Договору цей Договір набирає чинності з дня підписання і діє до дати, якою встановлено останній день строку дії договору Перевізника із Організатором перевезень. У разі здійснення перевезень на основі дозволу Організатора, цей Договір діє до дати, якою встановлено останній день строку дії такого дозволу.
Судом також встановлено, що в подальшому сторонами укладено ряд Додаткових угоди до Договору, зокрема:
- Додаткова угода від 26.10.2020, пунктом якої змінено банківські реквізити Перевізника;
- Додаткова угода від 20.12.2021, пунктом 1 якої доповнено Додаток №1 до Договору новим маршрутом Тячів - Прага, періодичність виконання: згідно з розкладом руху, строком дії з 27.10.2021 року по 25.12.2026 року;
- Додаткова угода від 14.06.2022, пунктом 1 якої доповнено Додаток №1 до Договору новим маршрутом Тячів - Кладно, періодичність виконання: згідно з розкладом руху, строком дії з 25.05.2021 року по 08.11.2023 року;
- Додаткова угода від 30.08.2022, пунктом 1 якої доповнено Додаток №1 до Договору новим маршрутом Тячів (UA) - Кладно (CZ), періодичність виконання: згідно з розкладом руху, строком дії з 15.08.2022 року по 14.08.2025 року.
Долученими до позовної заяви та до клопотання позивача Дозволами серії АІ №015006 від 08.12.2023 (дійсний до 07.12.2026), виданим Міністерством інфраструктури України, Дозволами серії АМ №000648, №00649, №000650, №000651, №000652, №000653, №000654, №000655, №000656, №000657, №000658, №000659, №000660 від 26.05.2025 (дійсні до 13.08.2030), виданими Міністерством розвитку громад та територій України, листами Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.10.2025 за №8871/2.3.2/15-25, від 14.10.2025 за №8872/2.3.2/15-25, від 01.12.2025 за №10071/2.3.2/15-25 підтверджується надання відповідачу (Перевізнику за Договором) дозволів України на регулярні міжнародні автобусні маршрути сполученням CZ0013, CZ0162, CZ0183 Тячів (Україна) - Кладно (Чеська Республіка) і його паритетному партнеру - чеському перевізнику Symchera s.r.o. протягом строку дії дозволів (по маршруту CZ0013 - до 13.08.2030, по маршруту CZ0162 - до 08.11.2028 та по маршруту CZ0183 - до 07.12.2026) та за затвердженим розкладом руху, до якого на території України включено наступні автостанції:
- автостанція Тячів (вул. Маяковського (Княгині Ольги), 4а);
- автостанція Хуст (вул. І. Франка, 118);
- автостанція Виноградів (вул. Чкалова, 87);
- автостанція Іршава (вул. Гагаріна (Незалежності), 42);
- автостанція Мукачево (вул. Ак. Павлова (Юрія Чорі), 14/16);
- автостанція Ужгород-1 (вул. Станційна, 2).
Власником усіх наведених автостанції є позивач у справі - Приватне акціонерне товариство «Закарпатавтотранс», що не заперечується учасниками справи та вбачається з відкритих відомостей Державної служби України з безпеки на транспорті - «Перелік автостанцій» (https://services.dsbt.gov.ua/bus-stations).
Означені обставини щодо виданих дозволів України на регулярні міжнародні автобусні маршрути сполученням CZ0013, CZ0162, CZ0183, їх строку дії та затвердженого розкладу руху, до якого включені наведені вище автостанції підтверджуються також відомостями Реєстру міжнародних маршрутів на Єдиному онлайн-порталі для пасажира та перевізника (який ведеться Державною службою України з безпеки на транспорті) - https://autobus.gov.ua/ (роздруківки яких позивачем долучено до позовної заяви) та не заперечується відповідачем у справі.
Матеріали справи свідчать, що протягом червня-липня 2025 року між сторонами у справі мало місце листування з приводу ймовірного внесення змін до Договору, зокрема:
- відповідно до листів від 26.06.2025 за №502/1, від 09.07.2025 за №502/1-2, від 16.07.2025 відповідач просив розглянути питання внесення змін до п.п. 3.3., 3.4. Договору та доповнення Договору п.п. 3.5., 3.6. в пропонованій Перевізником редакції;
- листами від 30.06.2025 за №224/07-04, від 28.07.2025 за №27-0/07-10 позивачем відхилені пропоновані відповідачем зміни до Договору з посиланням на положення антимонопольного законодавства та неможливість встановлення Власником автостанції індивідуальних тарифів для певних Перевізників та, зокрема, пропоновано до підписання протокол розбіжностей з викладеною Власником власною редакцією п.п. 2.1.4, 2.1.5., 2.1.6., 2.3.2., 2.3.4., 2.3.5., 2.3.6., 2.4.3., 4.2., 4.2.1., 4.2.2., 4.2.3., 4.2.4., 4.4., 7.2. Договору.
Крім того, листами від 14.07.2025 та від 15.08.2025 Перевізник повідомляв Власника про тимчасове припинення здійснення пасажирських перевезень по маршруту CZ0162 м. Тячів - м. Кладно по п`ятницях та суботах з України до Чехії, а згідно з листом від 01.08.2025 Фізична особа-підприємець Симчера Мирослав Іванович повідомляв про припинення дії Договору в порядку його п. 9.1. у зв`язку з закінченням із 15.08.2025 строку дії дозволу на міжнародне пасажирське перевезення.
У відповідь на означені звернення відповідача позивач листами від 28.07.2025 №269/07-10, від 06.08.2025 №283/07-10 повідомив про необхідність руху автобусів по міжнародному автобусному маршруту у відповідності до затвердженого організатором перевезень розкладу руху та про чинність укладеного сторонами Договору до 25.12.2026 на підставі додаткової угоди від 20.12.2021 у частині, що стосується автобусного маршруту «Тячів - Прага».
Надалі, згідно з листом від 15.08.2025 за №296/07-10 позивач повідомив відповідача, що за результатами аналізу даних Реєстру міжнародних автобусних маршрутів вбачається наявність у Перевізника дозволів на чотири автобусних маршрути: «Тячів - Кладно» - з шт., строком до 07.12.2026, 08.11.2028 та 13.08.2023 та «Тячів - Прага» - 1 шт., строком до 25.12.2026 року.
З урахуванням наведеного, позивачем направлено для підписання відповідачу додаткову угоду від 15.08.2025 до договору про надання послуг автостанцією перевізникові №02 від 11.02.2019 з викладеним у новій редакції Додатком №1 до Договору з відображенням у ньому усіх маршрутів Перевізника, які проходять через автостанції ПрАТ «Закарпатавтотранс».
Відповідно до змісту надісланого позивачем відповідачу проекту додаткової угоди від 15.08.2025 до Договору вбачається, що такою пропоновано викласти Додаток №1 Договору №02 від 11.02.2019 у редакції із додатковим включенням трьох нових маршрутів Перевізника - CZ0013, CZ0162, CZ0183 Тячів (Україна) - Кладно (Чеська Республіка) строком дії кожного окремо відповідно до строку дії дозволу на відповідне міжнародне перевезення, а також зазначення у п. 2 такої додаткової угоди, що Власник надає Перевізникові послуги з обслуговування перевезень пасажирів автобусами за вищевказаними та іншими маршрутами Перевізника, фіксуючи прибуття та відправлення автобусів з/на автостанцію у дорожніх листах Перевізника та диспетчерському журналі Власника, а Перевізник зобов`язується здійснювати перевезення пасажирів у відповідності до умов Договору про надання послуг автостанцією перевізникові №02 від 11.02.2019, затверджених розкладів руху та вимог законодавства України.
У відповідь на вказаний лист позивача від 15.08.2025 за №296/07-10 відповідач згідно з листом від 27.08.2025 повідомив, що ПрАТ «Закарпатавтотранс» не вправі втручатись в діяльність інших суб`єктів господарювання, в тому числі і в фінансово-господарську діяльність ФОП Симчера М.І., який є самостійним суб`єктом та не зобов`язаний надавати позивачу жодних пояснень стосовно своєї діяльності. 
Зміст листа від 27.08.2025 свідчить також, що обставини які викладені в листі позивача №296/07-10 від 15.08.2025 року на думку відповідача містять ознаки втручання в його діяльність як підприємця, шляхом збору та аналізу інформації про мою діяльність, з метою подальшого примушування до укладення цивільно-правових угод.
В аспекті укладення додаткової угоди до Договору відповідача вважав недоречними посилання позивача на статті 32 та 36 Закону України «Про автомобільний транспорт», позаяк дана стаття закріплює обов`язок власника станції укласти договір з перевізником з ініціативи перевізника, у разі якщо у перевізника є необхідність в отриманні послуг автостанцією, однак не містить обов`язок перевізника укласти договір з автостанцією за ініціативи автостанції у разі якщо перевізник власними силами та засобами надає пасажирам належні умови перевезення.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги недосягнення сторонами згоди щодо пропонованої позивачем редакції Додаткової угоди до Договору, укладення якої, за позицією позивача, є обов`язковою для сторін, Приватним акціонерним товариством «Закарпатавтотранс» подано цей позов до Господарського суду, предметом якого визначено визнання укладеною Додаткової угоди до договору про надання послуг автостанцією перевізникові №02 від 11.02.2019 на умовах проекту ПрАТ «Закарпатавтотранс» від 15.08.2025 року.
ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ
За положеннями ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (тут і надалі - ГК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України.
До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором про надання послуг.
Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. 
Організація діяльності автомобільного транспорту в Україні окремо визначається Законом України «Про автомобільний транспорт» за змістом абз. 11 ч. 1 ст. 1 якого автостанцією є споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під`їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів.
За змістом ч. 1 ст. 28 Закону України «Про автомобільний транспорт» на автостанціях забезпечується: прийом та відправлення автобусів і пасажирів; організація продажу квитків населенню; диспетчерське управління і регулювання руху автобусів; контроль екіпіровки та санітарного стану автобусів, дорожньої документації водіїв та дотримання визначеного режиму роботи підприємств, установ і організацій, розташованих на їх території; організація побутового обслуговування пасажирів і водіїв.
Окремо послуги, що надаються автостанцією обумовлені у ст. 36 Закону України «Про автомобільний транспорт», за змістом якої автостанції надають пасажирам послуги, пов`язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов`язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.
До обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями пасажирам, належать: продаж квитків; користування приміщеннями для чекання поїздки, облаштованими місцями для сидіння; можливість користування громадськими вбиральнями; інформування щодо розкладу руху автобусів та вартості поїздки.
До обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями автомобільному перевізнику, належать: продаж квитків; організація прибуття та відправлення автобуса з облаштованих платформ; інформування водія щодо умов дорожнього руху на маршруті.
Власники автостанцій несуть відповідальність за якість та безпеку послуг, що надаються автостанціями пасажирам та автомобільним перевізникам, технічний та санітарно-гігієнічний стан будівель, споруд, обладнання та території автостанції.
Відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій врегульовано у ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» згідно з приписами якої такі відносини визначаються договором.
Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.
Власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.
Відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських та міжнародних автобусних маршрутів загального користування здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху.
Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях врегульовано Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. № 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 р. № 1184 із змінами та доповненнями) (надалі - Правила), які в силу п. 1 Правил є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.
Організація роботи автостанцій, їх взаємовідносини з автомобільними перевізниками врегульовані в розділі V означених Правил, за змістом п. 114 яких перелік послуг, які надаються автостанцією автомобільному перевізникові, їх обсяги і вартість визначаються в договорі, укладеному між ними з урахуванням вимог, встановлених цими Правилами.
На час виникнення між сторонами спірних правовідносин механізм організації міжнародних регулярних, нерегулярних, маятникових (човникових) та регулярних транзитних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, який є обов`язковим для виконання автомобільними перевізниками та замовників транспортних послуг врегульовано Порядком організації регулярних, нерегулярних та маятникових (човникових) перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, затверджений наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України 05 вересня 2024 року № 966 (надалі - Порядок №966)
Обов`язок посадки/висадки пасажирів з автобуса при міжнародних регулярних, спеціальних регулярних, маятникових, нерегулярних, перевезеннях пасажирів тільки на автостанціях, а в разі їх відсутності - на зупинках, передбачених розкладом руху чи договором перевезень визначено у абзаці 2 пункту 3 розділу ІІ Порядку №966.
Окрім того, відповідно до абзацу 1 пункту 3 розділу ІІ Порядку №966 відправлення чи прибуття автобусів при міжнародних регулярних перевезеннях здійснюється тільки з/до автостанцій, а в разі їх відсутності - із/до зупинок, передбачених розкладом руху.
Порядок отримання дозволу України на регулярні міжнародних автобусних маршрутах загального користування врегульовано у розділі ІІІ Порядку №966 та полягає у поданні перевізником визначеного у п. 1 розділу ІІІ Порядку №966 переліку документів, їх розгляду Міністерством розвитку громад та територій за встановленою у вказаному розділі Порядку №966 процедурою та подальшою видачею Укртрансбезпекою дозволів України (з одночасним внесенням їх до Єдиного комплексу та Єдиного електронного реєстру автобусних маршрутів (реєстру міжнародних автобусних маршрутів загального користування)) протягом 5 робочих днів після отримання листа Мінрозвитку щодо видачі дозволів України відповідним перевізникам та за умови підтвердження перевізником оплати за надання послуг з їх видачі.
Кількість дозволів України на здійснення міжнародних перевезень пасажирів визначається за схемою - на кожний день відправлення автобуса по одному дозволу та три дозволи у резерві (п. 6 розділу ІІІ Порядку №966).
При цьому, згідно з п. 7 розділу ІІІ Порядку №966 Перевізники зобов`язані завантажити всі дозволи іноземних країн до Єдиного комплексу. Дата початку руху визначається перевізником, але не пізніше 60 календарних днів з дня завантаження останнього дозволу до Єдиного комплексу з накладанням кваліфікованого електронного підпису, а вказаний маршрут вважається функціонуючим, відображається в Єдиному електронному реєстрі автобусних маршрутів (реєстрі міжнародних автобусних маршрутів загального користування) та є доступним для реєстрації автобуса для перетину державного кордону за допомогою електронної системи «Електронна черга перетину кордону».
Після отримання дозволів на міжнародний маршрут перевізник зобов`язаний укласти договір з автостанціями, відправлення з яких передбачене розкладом руху.
Таким чином, як приписами ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт», так і положеннями п. 7 розділу ІІІ Порядку №966 імперативно встановлено обов`язок укладення договору між перевізником, який отримав дозвіл на міжнародне перевезення пасажирів та автостанцією (автостанціями), відправлення з яких передбачено в розкладі руху відповідного міжнародного маршруту.
З урахуванням наведеного не можуть братися судом до уваги аргументи відповідача, що сама по собі наявність дозволу жодним чином не свідчить про факт здійснення перевезень чи про обов`язок їх здійснення, а пов`язує виникнення цього обов`язку з завантаженням відповідних дозволів до системи та про відсутність встановленого законодавством обов`язку відповідача щодо укладення договору з позивачем.
Недоречними також слід вважати надані відповідачем власні трактування змісту ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» щодо можливості вибору перевізником автостанції в межах одного населеного пункту, з якою слід укладати відповідний договір, позаяк у п. 7 розділу ІІІ Порядку №966 визначено обов`язковість укладення договору з автостанціями відправлення з яких передбачене розкладом руху.
При цьому, суд враховує, що за встановленими у справі обставинами усі спірні між сторонами маршрути CZ0013, CZ0162, CZ0183 сполученням Тячів (Україна) - Кладно (Чеська Республіка) згідно із затвердженим розкладом руху на території України включають належні позивачу (ПрАТ «Закарпатавтотранс») автостанції: автостанція Тячів (вул. Маяковського (Княгині Ольги), 4а); автостанція Хуст (вул. І. Франка, 118); автостанція Виноградів (вул. Чкалова, 87); автостанція Іршава (вул. Гагаріна (Незалежності), 42); автостанція Мукачево (вул. Ак. Павлова (Юрія Чорі), 14/16); автостанція Ужгород-1 (вул. Станційна, 2), а відтак, без внесення змін до міжнародного маршруту Мінрозвитку відповідач, як Перевізник, позбавлений можливості самостійно обирати автостанцію, на яку він буде заїжджати в межах конкретного населеного пункту.
Наведені обставини щодо затвердженого розкладу руху по маршрутах підтверджуються наявними у матеріалах справи дозволами серії АІ №015006 від 08.12.2023 (дійсний до 07.12.2026), виданим Міністерством інфраструктури України, Дозволами серії АМ №000648, №00649, №000650, №000651, №000652, №000653, №000654, №000655, №000656, №000657, №000658, №000659, №000660 від 26.05.2025 (дійсні до 13.08.2030), виданими Міністерством розвитку громад та територій України (з долученими до них розкладами руху автобусів на міжнародному автобусному сполученні), вбачаються із відомостей Реєстру міжнародних маршрутів на Єдиному онлайн-порталі для пасажира та перевізника (який ведеться Державною службою України з безпеки на транспорті) щодо розкладу руху автобусних маршрутів CZ0013, CZ0162, CZ0183 сполученням Тячів (Україна) - Кладно (Чеська Республіка) та не заперечено відповідачем належними та допустимими доказами.
З урахуванням наведеного також не може бути взято судом до уваги долучений відповідачем до клопотання від 12.11.2025 договір №01/25 від 01.11.2025 про надання послуг автостанцій, укладених між Фізичною особою-підприємцем Симчерою Мирославом Івановичем та Фізичною особою-підприємцем Регою Євгеном Івановичем щодо надання послуг автостанцією Іршава-2 (м. Іршава Закарпатської області, вул. Шевченка, 145Б), позаяк долучений до цього ж Договору Додаток №2 (Розклад руху на маршруті Тячів - Кладно) свідчить про те, що в м. Іршава автостанцією, яка затверджена Мінрозвитку в розкладі руху по вказаному маршруту є належна позивачу в цій справі АС Іршава (м. Іршава Закарпатської області, вул. Незалежності, 42).
Про суперечливість позиції відповідача щодо відсутності фату перевезень за затвердженими відповідно до дозволів автобусними маршрутами CZ0013, CZ0162, CZ0183 сполученням Тячів (Україна) - Кладно (Чеська Республіка) свідчить також і наявні у матеріалах справи листи ФОП Симчера М.І. від 14.07.2025 та від 15.08.2025, адресовані позивачу, у яких Перевізник повідомляв Власника про тимчасове припинення здійснення пасажирських перевезень по маршруту CZ0162 м. Тячів - м. Кладно (який також є спірним між сторонами у справі) по п`ятницях та суботах з України до Чехії.
В даному аспекті суд вважає за необхідне повторити, що за змістом п. 7 розділу ІІІ Порядку №966 обов`язок для перевізника укласти договір з автостанціями згідно з затвердженим розкладом руху пов`язується з отриманням таким перевізником дозволу, а не датою початку руху, яка в спірному випадку визначається перевізником самостійно (але не пізніше 60 календарних днів з дня завантаження останнього дозволу до Єдиного комплексу з накладанням кваліфікованого електронного підпису).
Таким чином, суд констатує, що наведені відповідачем у листі від 27.08.2025 заперечення щодо укладення додаткової угоди до Договору спростовуються вищенаведеними приписами законодавства та не можуть судом вважатися такими, що ставлять під сумнів підставність аргументів позивача про обов`язковість укладення між ним, як власником автостанцій відправлення з яких передбачено в розкладі руху міжнародних маршрутів CZ0013, CZ0162, CZ0183 та відповідачем, як перевізником який отримав дозволи на міжнародні перевезення пасажирів за міжнародними маршрутами CZ0013, CZ0162, CZ0183, відповідного договору про надання послуг автостанцією перевізнику.
Відповідно до статті 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
За приписами ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію (ст. 646 ЦК України).
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Статтею 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
У відповідності до статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.
День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.
За змістом ч. 1 ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.
Надаючи оцінку пропонованим позивачем умовам врегулювання між ним, як власником автостанцій та відповідачем, як перевізником правовідносин щодо надання послуг автостанцією перевізнику у зв`язку з отриманням останнім дозволів на міжнародні перевезення пасажирів за міжнародними маршрутами CZ0013, CZ0162, CZ0183 сполученням Тячів (Україна) - Кладно (Чеська Республіка) шляхом укладення додаткової угоди до діючого Договору про надання послуг автостанцією перевізнику №02 від 11.02.2019 з визначенням у такій додатковій угоді назви відповідного маршруту, його номеру, типу, періодичності виконання та строку дії договору (по кожному маршруту окремо), суд враховує, що відповідно до п. 1.2. укладеного між сторонами у справі Договору про надання послуг автостанцією перевізнику №02 від 11.02.2019 визначено, що Власник надає Перевізникові послуги з обслуговування перевезень пасажирів автобусами за маршрутом (маршрутами), перелік яких наведено у Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору.
При цьому, долучені до позовної заяви додаткові угоди від 14.06.2022, 20.12.2021, 30.08.2022 до Договору №02 від 11.02.2019 свідчать про наявність між сторонами ділового звичаю відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦК України, при якому в разі отримання Перевізником нового дозволу на міжнародні перевезення між сторонами не укладався новий договір про надання послуг автостанцією перевізникові, а доповнювався Додаток №1 до Договору №02 від 11.02.2019 відповідним маршрутом із зазначенням строку дії договору по кожному маршруту окремо.
Наведене відповідає як визначеній у п. 1.2. Договору №02 від 11.02.2019 моделі поширення правовідносин за Договором на маршрут (маршрути), перелік яких наведено у Додатку №1, так і встановленому у п. 9.1. Договору строку його дії, який пов`язується з останнім днем строку наданого Перевізнику дозволу Організатором перевезень.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що по суті (щодо змісту конкретних пунктів) пропонованої позивачем редакції додаткової угоди до Договору №02 від 11.02.2019 від відповідача заперечень не надходило, а під час розгляду справи в суді спростовано підставність аргументів перевізника як щодо необов`язковості укладення між сторонами відповідного договору про надання послуг автостанцією перевізнику, так і в частині функціонування відповідних маршрутів CZ0013, CZ0162, CZ0183 сполученням Тячів (Україна) - Кладно (Чеська Республіка), суд доходить висновку про підставність заявлених у цій справі позовних вимог та необхідність ухвалення судом рішення про визнання укладеною додаткової угоди до Договору №02 від 11.02.2019 на пропонованих позивачем умовах.
При цьому, суд звертає увагу відповідача, що його аргументи про пропоновану ФОП Симчера М.І. редакцію умов договору, що надіслана ним офертою 16.07.2025 року та була відхилена позивачем не можуть спростувати підставності заявлених у цій справі позовних вимог, а позов про внесення змін до Договору №02 від 11.02.2019 в бажаній для відповідача редакції може бути самостійно заявлений Перевізником та не може розглядатися в рамках ініційованого позивачем спору, позаяк за змістом ч. 2 ст. 237 ГПК України суд позбавлений права виходу за межі позовних вимог при ухваленні рішення у справі.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303-А. пункт 29).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до задоволення в заявленому обсязі.
Розподіл судових витрат.
Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у справі як на сторону договору, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони.
В той же час, з урахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зайво сплачений позивачем судовий збір в розмірі 605,60 грн підлягає поверненню з Державного бюджету України Приватному акціонерному товариству «Закарпатавтотранс» в порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за його клопотанням.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати укладеною додаткову угоду до договору про надання послуг автостанцією перевізникові №02 від 11.02.2019, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Закарпатавтотранс» (88000, м. Ужгород, вул. Перемоги, буд. 102, код ЄДРПОУ 03113934) та Фізичною особою-підприємцем Симчерою Мирославом Івановичем ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в наступній редакції:
ДОДАТКОВА УГОДА
до Договору про надання послуг автостанцією перевізникові №02 від 11.02.2019
м. Ужгород 

Приватне акціонерне товариство «Закарпатавтотранс» (надалі Власник), в особі Генерального директора Кречко Й.В., який діє на підставі статуту, з однієї сторони, та
Фізична особа-підприємець Симчера Мирослав Іванович (далі - Перевізник), проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , платник єдиного податку III групи (5%, без ПДВ), з іншої сторони,

уклали цю Додаткову Угоду про нижченаведене:

1. Викласти Додаток №1 Договору №02 від 11.02.2019 у наступній редакції:

№ маршруту	Назва маршруту	Тип	Періодичність виконання	Строк дії договору	
CZ0162	Тячів (UA) - Кладно (CZ)	міжнародний	згідно з розкладом руху	09.11.2023 - 08.11.2028	
CZ0013	Тячів (UA) - Кладно (CZ)	міжнародний	згідно з розкладом руху	14.08.2025 13.08.2030	
CZ0183	Тячів (UA) - Кладно (CZ)	міжнародний	згідно з розкладом руху	08.12.2023 - 07.12.2026	
CZ0124	Тячів (UA) - Прага (CZ)	міжнародний	згідно з розкладом руху	27.10.2021 - 25.12.2026	

2. Власник надає Перевізникові послуги з обслуговування перевезень пасажирів автобусами за вищевказаними та іншими маршрутами Перевізника, фіксуючи прибуття та відправлення автобусів з/на автостанцію у дорожніх листах Перевізника та диспетчерському журналі Власника, а Перевізник зобов`язується здійснювати перевезення пасажирів у відповідності до умов Договору про надання послуг автостанцією перевізникові №02 від 11.02.2019, затверджених розкладів руху та вимог законодавства України.
3. Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору про надання послуг автостанцією перевізникові №02 від 11.02.2019 і набирає чинності з дня підписання.

Реквізити та підписи сторін:
Власник:  ПрАТ «Закарпатавтотранс» м. Ужгород, 88018, вул. Перемоги, б. 102 IBAN: НОМЕР_2  в АБ «Південний», ЄДРПОУ 03113934 Генеральний директор   ________________________ (Кречко Й.В.)	Перевізник  ФОП Симчера Мирослав Іванович,  АДРЕСА_2 , IBAN: НОМЕР_3  В АТ КБ «Приватбанк», РНОКПП НОМЕР_1  Фізична особа-підприємець _______________________ (Симчера М.І.)	

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Симчери Мирослава Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс» (88000, м. Ужгород, вул. Перемоги, буд. 102, код ЄДРПОУ 03113934) 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) у повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 27 січня 2026 року.

Суддя Лучко Р.М.