Компаніївський районний суд Кіровоградської області 
Справа № 390/1713/20 
Провадження № 2/391/5/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.12.2025р.	селище Компаніївка	

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі: 
головуючого судді - Козюменської В.В.
за участю секретаря - Рогожкіної І.Ю., 
позивача - ОСОБА_1 , 
його представника - адвоката Кушнірьова О.М.,
відповідача - ОСОБА_2 ,
його представника - адвоката Буряка В.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Компаніївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, зазначивши, що між ним та ОСОБА_2 01.12.2015 року було укладено договір позики. Відповідно до п.1 даного договору відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч гривень), що на день передачі грошових коштів відповідала еквівалентові суми 20 000 (двадцять тисяч) доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Бобринець. Факт отримання грошових коштів Відповідачем підтверджується його підписом на Договорі позики.
Відповідно до підпункту «а» п. 2 Договору позика є безвідсоткова, а відповідно до підпункту «б» п. 2 Договору - позику повинно бути повернуто до 01 грудня 2016 року, при цьому: повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові 20 000 (двадцять тисяч) доларів США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Бобринець на день передачі грошей.
В листопаді 2016 р. відповідач звернувся до позивача з повідомленням, що не взмозі повернути суму позики через складне матеріальне становище, тому він погодився продовжити з ним строк повернення суми позики шляхом укладення договору від 15.11.2016 про внесення змін до основного договору позики від 01.12.2015 року. Відповідно до договору про внесення змін - сторони домовилися викласти підпункт «б» п. 2 Договору позики в наступній редакції: «остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено до 01 грудня 2020 року та (або) не пізніше ніж за тридцять календарних днів після вимоги Позикодавця. При цьому: повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 20000 (двадцять тисяч) доларів США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Бобринець (за вибором Позикодавця) на день передачі грошей».
Однак до сих пір вказану суму відповідач йому не повернув, а тому він звернувся до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 555 180,00 грн., яка станом на 16.12.2020 р. еквівалентна 20 000 доларів США. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 5701,82 грн. та витрати на правову допомогу.

В поданих до суду 20.10.2025 додаткових поясненнях позивач ОСОБА_1 зазначає, що у лютому 2020 року він звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього на його користь заборгованість за договором позики від 01 грудня 2015 року в розмірі 555 180 грн., оскільки позивач вважав, що офіційний курс долара США складатиме близько 27,759 грн. за один долар США на момент погашення боргу, у зв`язку з чим 20 000 доларів США були еквівалентом 555 180 грн.
Натомість, станом на 17 жовтня 2025 року офіційний курс долара США складає 41,6358 грн. за один долар США. Еквівалент 20 тисяч доларів США складає 832716 грн. Таким чином, офіційний курс долара США по відношенню до української гривні значно змінився з моменту звернення до суду з даним позовом (лютий 2020 року).
Договором позики від 01 грудня 2015 року та законом (ст. 533 ЦК України визначено, що ОСОБА_2 (боржник, відповідач) повинен повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі, яка відповідає еквівалентові 20000 доларів США на день повернення грошей. 
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 травня 2024 року ОСОБА_2 (відповідача) визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. На даний час ОСОБА_2 утримується в Менській виправній колонії (№91). Тому очевидно, що він не має можливості заробити кошти та повернути борг в короткі строки. Отже, виконання рішення суду в даній справі триватиме значний проміжок часу. При цьому, на день повернення коштів офіційний курс долара США по відношенню до гривні може бути як більшим так і меншим порівняно з тим, що був у лютому 2020 року.
За таких обставин, якщо на день повернення коштів офіційний курс долара США буде більшим порівняно з тим, що був у лютому 2020 року, то матиме місце не повний захист прав, а якщо буде меншим, то з відповідача буде стягнуто надмірну суму коштів (понад 20000 доларів США). Вважає, що суд має врахувати вищезазначені обставини при прийнятті рішення з метою повного захисту прав та інтересів позивача, а також, недопущення стягнення з відповідача надмірної суми в разі зменшення курсу долара США по відношенню до гривні. Крім того, станом на лютий 2020 року сума 555180 грн. була визначена як еквівалент 20000 доларів США станом на час подачі позову. Тобто, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути суму боргу в розмірі еквівалентній 20 000 (двадцять тисяч) доларів США. З часу подачі позову не змінилися обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Позивач не бажає стягнути з відповідача грошові кошти в більшому чи в меншому розмірі від 20000 доларів США, як це передбачено умовами договору позики від 01 грудня 2015 року. Згідно з вимогами ч.5 ст. 174 ЦПК України, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення, щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне.
Тому, враховуючи вищезазначене, з метою забезпечення повного захисту інтересів позивача при прийнятті рішення суду, керуючись правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 500/5194/16, провадження № 14-81цс24, ст. 533 ЦК України, ст. 43, ч.5 ст. 174 ЦПК України, просить суд взяти до уваги, що розгляд даної справи триває понад 5 років не з вини позивача. За цей час офіційний курс долара США, за яким визначався розмір грошових вимог під час подачі позову в лютому 2020 року значно змінився. На підтвердження цьому долучає до матеріалів справи довідкове значення курсу гривні до долару США отримане з офіційного сайту НБУ за посиланням https://bank.gov.ua/files/Kurs_dovid.xlsx  Просить прийняти рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 01 грудня 2015 року в розмірі, що еквівалентна 20 000 (двадцять тисяч) доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення (Т.3, а.с.105-107).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30.03.2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (Т.1 а.с.37).
Розпорядженням голови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.04.2021 року на підставі п. 2 ч.4 ст. 31 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики передано на розгляд до Компаніївського районного суду Кіровоградської області (Т.1 а.с.75-76)
Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13.04.2021 р. суддею Мумигою І.М. відкрито провадження за цією справою та призначено підготовче судове засідання. (Т.1 а.с.79-80).
Ухвалою судді Мумиги І.М. від 23.07.2021 забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку: цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа - 23,5200 га, яка належить ОСОБА_2 , згідно Державного акту: серії VI-КР № 041213, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 8-214ч; місце розташування Кіровоградська область Бобринецького району Володимиро-Іллінська сільська рада, кадастровий номер 3520883600:02:000:0247 (Т.1 а.с.206-207).
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16.09.2021 -ухвалу судді Мумиги І.М. від 23.07.2021 про забезпечення позову скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в забезпеченні позову (Т.2 а.с.1-4). 
Ухвалою судді Мумиги І.М. від 21.09.2021 забезпечено позов шляхом заборони відчуження земельної ділянки: цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа - 23,5200 га, яка належить ОСОБА_2 , згідно Державного акту: серії VI-КР № 041213, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 8-214ч; місце розташування Кіровоградська область Бобринецький район Володимиро-Іллінська сільська рада, кадастровий номер 3520883600:02:000:0247, а також заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії відносно даної земельної ділянки (Т.2 а.с.10-13).
Ухвалою суду від 21.07.2022 р. під головуванням судді ОСОБА_3 зупинено провадження у справі №390/1713/20 до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України (Т.2 а.с.90-92)
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з звільненням з посади судді ОСОБА_3 справу перерозподілено судді Козюменській В.В.(Т.2 а.с.96)
Ухвалою суду від 03.03.2023 справу прийнято до провадження (Т.2 а.с.97).
Ухвалою суду від 01.11.2023 відновлено провадження у справі (Т.2 а.с.104).
Ухвалою суду від 13.05.2024 справу призначено до судового розгляду (Т. 2 а.с.181)
Ухвалою суду від 17.12.2024 у справі за клопотанням відповідача призначено комплексну судово-почеркознавчу експертизу, проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, (Т.3 а.с.15).
Ухвалою суду від 20.12.2024, після відібрання експериментальних зразків у відповідача, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. (Т.3 а.с.20).
У зв`язку з отриманням 04.03.2025 р. клопотання експертів від 04.02.2025 р. про надання додаткових матеріалів, а також необхідності оплати відповідачем вартості проведення призначеної експертизи, провадження у справі було відновлено ухвалою суду від 07.03.2025 року з метою вирішення клопотання експерта (Т.3 а.с.35).
28.04.2025 р. представником відповідача адвокатом Буряк В.В. заявлено відвід експертам, яке було залишено без розгляду в судовому засіданні 23.06.22025 р. у зв`язку з залишенням експертного дослідження по справі №390/1713/20 без виконання, оскільки клопотання експертів щодо надання додаткових матеріалів та погодження умов експертизи не було виконаним, ухвала суду в частині оплати вартості експертизи забезпечено не було. (Т.3 а.с.63,72).
Ухвалою суду від 02.07.2025 в справі призначено судово почеркознавчу експертизу за уточненим клопотанням представника відповідача, проведення експертизи доручено експертам Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження по справі на час проведення експертизи було зупинено (Т.3 а.с.79-86).
Ухвалою суду від 02.10.2025 відновлено провадження у справі після надходження висновку експертизи (Т.3 а.с.101).
Ухвалою суду від 18.11.2025 в задоволенні клопотання відповідача про призначення комплексної судово-почеркознавчої експертизи відмовлено (Т.3, а.с.134-135).

Позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Кушнірьов О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні поясненням, викладеним в позовній заяві та додаткових поясненнях. 

В відзиві, наданому до суду 28.04.2021 року на позовну заяву, відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Відносно заявлених позивачем позовних вимог зазначив наступне. Вказаний позов є штучним та поданим позивачем у відповідь на те, що він не бажає надавати йому належну земельну ділянку в оренду. Протягом останніх двох років між ними склалися неприязні стосунки, які зумовлені наступними обставинами. В жовтні 2016 р. було знайдено труп його колишньої тещі ОСОБА_4 . На початку листопада 2016 р. в його домоволодінні, в якому він мешкав разом з сином, працівниками поліції проводився обшук, й в ході розмов з поліцейськими висловлювались припущення про ймовірну причетність до злочину його сина. Побоючись за те, що його сина можуть зробити винним, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, він погодився визнати себе причетним до вбивства. 15.12.2016 р. відносно нього було застосовано запобіжний захід в вигляді тримання під вартою.
Йому на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 3520883600:02:000:0247, яку з 2010 р. за усною домовленістю обробляв ОСОБА_1 . Їм порадили, з метою уникнення конфіскації, переоформити на його двоюрідну сестру земельну ділянку та формально, задніми числами підписати договір позики грошей. За таких обставин 15.12.2016 р. ним була дана довіреність на представництво його інтересів ОСОБА_5 (матері позивача), а також підписано договір позики числами за рік та 1 місяць до дня його затримання між ним та ОСОБА_1 про те, що він нібито отримав від нього 20 000 доларів США. Так було вирішено зробити, щоб право вимоги позивача було першочерговим до подій, які відбувалися в разі застосування конфіскації його майна. Нотаріус посвідчив надану ним довіреність, договір позики посвідчувати відмовився, оскільки факту передачі коштів не було, а його стан сприйняття був сумнівним. Такі документи були ним підписані, так як його двоюрідна сестра (мати позивача) обіцяла переоформити землю на його сина. Відразу переоформити землю на сина він побоювався, оскільки його теж могли притягнути до відповідальності. Жодних коштів ОСОБА_1 ні в 2015 р., ні в 2016 р. йому не надавав. 
10.03.2017 р. відносно нього було застосовано запобіжний захід в вигляді домашнього арешту. В кінці 2018 р. ОСОБА_6 почав виганяти його з сином з будинку, де вони мешкали, та який належав іншій особі. Він попросив повернути йому документи на землю, й дізнався, що мати позивача від його імені уклала договір оренди із своїм сином ОСОБА_6 через декілька днів після його арешту строком на 49 років. ОСОБА_6 повідомив його про те, що в нього є розписка на 20 000 доларів США. Після цього він скасував довіреність на ОСОБА_5 та повідомив ОСОБА_1 про те, що буде скасовувати всі договори. 
З приводу незаконного користування землею ОСОБА_1 він неодноразово звертався до поліції.
Після отримання ним від ОСОБА_1 позовної заяви про стягнення заборгованості за договором позики, він виявив договір про внесення змін до договору позики від 01.12.2015 р. нібито укладений між ними 15.11.2016 р., відповідно до якого строк повернення позики було змінено до 01.12.2020 р. Він стверджує, що такий договір він ніколи не підписував. 
Підтвердженням цього є лист ОСОБА_1 , направлений йому в грудні 2019 р., де він зазначав, що строк позики - до 01.12.2016 р., та нічого не зазначав про договір про внесення змін та інший строк повернення. 
В нього є всі підстави вважати, що ОСОБА_1 підробив його підписи та створив підробні документи (договір про внесення змін від 15.11.2016 р.) з метою подальшого використання для безпідставного стягнення з нього коштів.
З цього приводу він звертався до поліції з заявою про злочин. 
На підставі викладеного, просив в задоволенні позовної заяви відмовити. (Т.1 а.с.85-89). 
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що 15.12.2015 р., після обрання відносно нього запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, його відпустили до нотаріуса, де він підписав довіреності своєму синові та ОСОБА_5 , щоб переписати земельні ділянки на сина. ОСОБА_6 також продиктував йому розписку про те, що ОСОБА_7 нібито заборгував тому 20 000 доларів США. Це все було потрібно, щоб в нього не конфіскували майно. Нотаріус звертав його увагу, що він хоче підписати розписку, при цьому не позичавши грошей, але він все одно її підписав, оскільки ОСОБА_6 - це його рідня, тому він вважав, що він його не обмане. Нотаріус цю розписку посвідчити відмовився. Також в нотаріуса він підписав для ОСОБА_5 три або чотири чистих аркушів А-4 «на всяк випадок», як пояснила ОСОБА_5 , може треба буде щось переоформити.
Під час його перебування в СІЗО, ОСОБА_6 вигнав його сина з будинку, в якому вони проживали, так як будинок за 14000 доларів США купила йому ОСОБА_5 в рахунок боргу, які він буде віддавати із своїх земельних паїв. 
В листопаді 2018 р. він повідомив ОСОБА_6 , що хоче придбати собі та сину житло та продати земельні паї, але ОСОБА_6 повідомила його, що земля оформлена на позивача, й грошей в них немає, щоб викупити в нього землю. Після цього в них виникли суперечки. В квітні 2019 р. він переписав землю на своє ім`я, що не влаштувало ОСОБА_6 , який нагадав, що в нього є розписка ОСОБА_7 про борг на 20000 доларів США, й що він буде стягувати цей борг через суд. ОСОБА_6 за весь час користування його землею жодний раз за це йому не сплатив. Говорив, що за ці гроші він сплачував гонорар його адвокату по кримінальній справі, що самим захисником заперечувалось. 
З квітня 2020 р. в нього з ОСОБА_6 знов почались суперечки через землю, у зв`язку з чим він звертався до поліції, як він дізнався в 2024 р., по всім його заявам всі справи припинені, й для суду вони є неперспективними. 
Ніяких коштів він в ОСОБА_6 не позичав, договір про внесення змін до договору позики не підписував та не укладав. (Т.2, а.с.198-199). 

Після отримання висновку експерта від 19.09.2025 р. відповідач, його представник адвокат Буряк В.В. надали суду наступні пояснення. 
Серед наданих суду позивачем доказів є договір позики від 01.12.2015 р., згідно якого ОСОБА_1 передав відповідачу 20 000 доларів США. ОСОБА_7 спростовує даний факт, зазначає, що ніколи їх не отримував, а факт укладення угоди, але не отримання коштів пояснює тим, що в серпні 2015 р. він працював у Матвєєва різнорабочим. ОСОБА_6 запропонував придбати для нього будинок у м. Бобринець вартістю до 20 000 доларів, а погашати цей борг буде він сам за рахунок вартості виплат по оренді за користування земельною ділянкою, яка належить відповідачу. В обмін на таку пропозицію відповідач підпише договір позики на 20 000 доларів США. На що відповідач погодився та підписав даний договір. Попередньо сторони договору знайшли будинок у АДРЕСА_1 , власником якого був ОСОБА_8 , який погодився продати будинок із розстрочкою платежу на один рік та погодився прописати відповідача та його сина - ОСОБА_9 у цьому будинку. Вони з сином вселились та почали проживати в цьому будинку. Факт реєстрації за даною адресою підтверджується штампом у паспорті відповідача. Відповідач почав проживати у цьому будинку разом із сином, проте купівля-продаж та переоформлення будинку на нього не відбулася, право власності він не отримав, оскільки ОСОБА_6 не розрахувався із власником будинку, та не передав продавцю попередньо обумовлені кошти в сумі 20000 доларів США. 
За попередньою домовленістю переоформлення, тобто укладення угоди купівлі-продажу, мало відбутися на протязі одного року. Але договір позики від 01.12.2015 р., за яким відповідач нібито отримав кошти, залишився на руках у ОСОБА_6 . В грудні 2016 р. відповідача було взято під варту за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. На затримання у відділ поліції прибув ОСОБА_6 , який повідомив, що потрібно знятися з реєстрації будинку, оскільки будинок залишався зареєстрованим на того ж власника - ОСОБА_8 . Того ж дня ОСОБА_6 попросив ОСОБА_7 зробити підпис на 2-х чистих аркушах паперу 4-го формату для того, щоб нанести на них текст заяви про зняття з реєстрації з будинку ОСОБА_7 та його сина ОСОБА_9 , на що ОСОБА_7 погодився та підписав два чистих аркуша паперу. 
Тому відповідач впевнений, що наданий до суду примірник Договору від 15.11.2016 р. про внесення змін до Договору позики від 01.12.2015 р. - виконаний на тому чистому аркуші паперу, який він підписав. Тобто текст договору від 15.11.2016 р. було нанесено на чистий аркуш паперу з його підписом, який він надав Матвєєву у відділі поліції при затриманні, й з даного приводу він звертався до поліції. Тому відповідач припускає, що саме тому експерт дав висновок у почеркознавчій експертизі від 19.09.2025 р. про те, що ймовірно підпис на договорі належить йому.
З вищевикладеного походить, що договір позики від 01.12.2015 р. - було укладено між сторонами, але фактично не виконано, кошти не передано відповідачу, а будинок не придбано для ОСОБА_7 , що підтверджується матеріалами справи - відсутність розписки про передачу коштів та відсутність свідків реального виконання такого договору позики, відсутність реєстрації права власності на будинок для купівлі якого мали були передані такі кошти. 
Тобто договір позики від 01.12.2015 р. - було укладено між сторонами, але він залишився без реального виконання, та по суті є фіктивним правочином, оскільки правовідносини договору позики не відбулися реально. Договір залишився без виконання з наслідками, передбаченими ст. 234 ЦК України. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки відповідач вказані кошти не отримував, тобто в контексті ст. 1046 ЦК України фактично договір позики не може вважатися укладеним, оскільки не відбулася реальна передача позикодавцем позичальникові грошових коштів, яка визначає момент укладення договору позики. 
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В даній справі позивач не надав жодного доказу, який би підтвердив реальне виконання ним обов`язків за договором позики - щодо реальної передачі коштів, крім факту укладення самого договору.
Оскільки фактична передача коштів між сторонами нічим не підтверджена, і реально не відбулася, то договір позики від 01.12.2015 р. слід вважати неукладеним. Відповідно, факт неукладеного договору не породжує ніяких правових наслідків для додаткової угоди щодо цього договору, у тому числі і додаткової угоди у вигляді договору від 15.11.2016 р. на який посилається позивач, і реальність укладення якого заперечується відповідачем. Чисті аркуші паперу надані позивачу було використано всупереч волі Куліша, що в розумінні ст. 203 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним як такого, що укладено всупереч волевиявлення сторони договору. 
В даному випадку позивач доводить виконання ним договору позики від 01.12.2015 р. виключно власними поясненнями, і крім факту укладення договору не надав жодного доказу, спрямованого на підтвердження його реального виконання, як то зазвичай укладається розписка у присутності не менше двох свідків. 
Факт нанесення тексту додаткового договору від 15.11.2016 р. на бланк з раніше поставленими підписами на чистому аркуші паперу - не може свідчити про реальність виконання позивачем умов договору позики. Оскільки твердження відповідача про те, що текст договору нанесено на пусті бланки з його підписом - ніякими доказами не спростовано.
В даному випадку є очевидною недобросовісна поведінка позивача, спрямована на протиправне заволодіння коштами відповідача, користуючись тим, що до нього потрапили чисті аркуші паперу з підписом відповідача. Позивач після затримання відповідача залишив у себе невиконаний договір позики від 01.12.2015 р., але крім того, зловживаючи довірою відповідача, отримав від нього два чистих аркуші паперу для зняття з реєстрації по місцю проживання відповідача. Проте використав один із наданих бланків на власний розсуд і наніс на цей чистий аркуш паперу додаток до договору від 15.11.2016 р., що очевидно суперечить принципу справедливості, визначеному в ст. 3 ЦК України.
З врахуванням вищевикладеного, а саме відсутності реальної передачі коштів відповідачу, відсутності у позивача документів, які підтверджують факт передачі коштів відповідачу, а відповідно відсутності доказів реального виконання умов договору позики, відсутність експертних фізико-хімічних досліджень, щодо проведення яких заперечував позивач ОСОБА_6 та його представник, і які б підтвердили або спростували б нанесення тексту додаткової угоди на бланк з підписом ОСОБА_7 , просили відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки ним не доведено факт реального виконання ним угоди про передачу коштів відповідачу й визнати договір позики від 01.12.2015 р. неукладеним. 
Свідок ОСОБА_10  в судовому засіданні підтвердила наявність неприязних стосунків між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , причиною яких, на її думку, є земельна ділянка ОСОБА_2 . Також зазначила, що зі слів матері ОСОБА_1 їй відомо, що ОСОБА_7 підписував якісь папери, коли перебував під вартою. 
Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно Договору позики від 01.12.2015 р., ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), разом іменовані як сторони, попередньо ознайомлені із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, володіючи необхідних обсягом цивільної дієздатності, повною мірою усвідомлюючи значення своїх дій та на підставі вільного волевиявлення, котре повністю відповідає нашій внутрішній волі як учасників цього правочину уклали цей договір про таке: 
Пунктом 1 Договору визначено, що позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошову суму в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, що на день передачі відповідала еквівалентові суми 20 000 (двадцять тисяч) доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Бобринець. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору.
Пунктом 2 Договору передбачено, що сторони за цим договором домовились про те, що: договір позики є безпроцентним. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено до 01.12.2016 р. та (або) не пізніше ніж за 30 календарних днів після вимоги позикодавця. При цьому, повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 20 000 (двадцять тисяч) доларів США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Бобринець на день передачі грошей. 
Пунктом 4 Договору при неповерненні суми позики своєчасно, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченого чинним Законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, відсотків за користування позикою, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми. 
Пунктом 5 Договору зазначено, що позичальник з однієї сторони та позикодавець з другої сторони стверджують один одному та повідомляють усім зацікавленим в тому особам, що: у момент укладення цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором; володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та протлумачити цей договір; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняєтеся з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним). 
Договір підписано сторонами: позикодавець - ОСОБА_1 , позичальник ОСОБА_2 з відміткою, що договір відповідає їх волі (Т.1, а.с. 9).
Відповідно до договору про внесення змін до договору позики від 01.12.2015 року, ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), разом іменовані як сторони, попередньо ознайомлені із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, володіючи необхідних обсягом цивільної дієздатності, повною мірою усвідомлюючи значення своїх дій та на підставі вільного волевиявлення, котре повністю відповідає нашій внутрішній волі як учасників цього правочину уклали цей договір про таке: 
Сторони домовились викласти підпункт «б» п. 2 Договору позики в наступній редакції: «остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено до 01 грудня 2020 року та (або) не пізніше ніж за тридцять календарних днів після вимоги Позикодавця. При цьому: повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 20000 (двадцять тисяч) доларів США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Бобринець (за вибором Позикодавця) на день передачі грошей».
Пунктом 2. Цей договір є невід`ємною частиною договору позики, укладеному сторонами 01 грудня 2015 року. Договір підписано сторонами: позикодавець- ОСОБА_1 , позичальник ОСОБА_2 (Т.1, а.с.10).
Згідно висновку експертного дослідження від 11.11.2021 року, підпис у графі «Позичальник» у Договорі про внесення змін до Договору позики від 01 грудня 2015 року, від 15 листопада 2016 року виконано, ймовірно, ОСОБА_2 . (Т.2 а.с.206-211).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 19.09.2025 р. підпис від імені ОСОБА_2 на Договорі від 15.11.2016 р. про внесення змін до Договору позики від 01.12.2025 р. імовірно виконаний ОСОБА_2 (Т.3, а.с.93-100).

Відповідачем суду було надано.
Лист ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 від 16.12.2019 р., згідно якого ОСОБА_1 повідомляє ОСОБА_2 про борг еквівалентний 20 000 доларам США, термін повернення якого був до 01.12.2016 р. (Т.1, а.с.91).
Вимога ОСОБА_2 , адресована ОСОБА_1 від 15.05.2019 р. щодо припинення обробки земельної ділянки кадастровий номер 3520883600:02:000:0247 (Т.1, а.с.92).
З приводу незаконного, як вважає ОСОБА_2 , користування ОСОБА_1 земельною ділянкою, кадастровий номер 3520883600:02:000:0247, відповідач неодноразово звертався до поліції з заявами про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190, 197-1, 356, ч.1 ст. 358 КК України (Т.1, а.с. 93-104,118-131).
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.12.2016 року, ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів (Т.1, а.с.132-136).
Копію карти виїзду швидкої медичної допомоги від 15.12.2016 р. до нотаріуса в м.Бобринець за викликом до ОСОБА_2 (Т.1, а.с.137-138).
Ухвалою Кіровського районного суду м Кіровограда від 10.03.2017 року, ОСОБА_2 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. (Т.1, а.с.139-140).

Згідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У відповідності до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як передбачено ст. 1049 ЦК України: 
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно наданих доказів, судом встановлено, що 01 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики в письмовій формі, до якого було внесено зміни договором від 15.11.2016 року, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову суму (позику) в розмірі 500 000 грн., що на день передачі відповідала еквівалентові суми 20 000 доларів США. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 20 000 доларів США, та зазначену суму відповідач повинен був повернути до 01.12.2020 р. та (або) не пізніше ніж за 30 календарних днів після вимоги позикодавця. 
Договір підписано сторонами, в тому числі відповідачем ОСОБА_2 . Також в договорі із відповідними змінами є посилання на те, що сторони повною мірою усвідомлюють значення своїх дій, діють на підставі вільного волевиявлення, при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними.
Підписання Договору від 01.12.2015 р. не заперечувалось відповідачем ОСОБА_2 , й після проведення експертизи, відповідач зазначав, що можливо ним було підписано договір про внесення змін від 15.11.2016 р. 
Тобто з наданих суду доказів вбачається щодо укладення між сторонами договору позики від 01.12.2015 р. з відповідними змінами від 15.11.2016 р. (укладення договору позики відповідачем не спростовано), та згідно умов якого, сторони погодили суму позики, порядок та строки її повернення. 
Підписавши договір, позичальник погодився з усіма його умовами, підтвердивши своїм підписом, в тому числі, те, що суму позики ним отримано до підписання договору позики від 01.12.2015 р.
Відповідач підписав зміст договору позики із змінами без будь-яких застережень, отже умови договору, в тому числі і щодо повернення суми позики, є обов`язковими для виконання позичальником.
Відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи отримання грошей в позику, декілька разів змінював покази, пояснюючи свої дії щодо підписання договору позики. Так в відзиві (Т.1,а.с.85-89), та наданих суду поясненнях (Т.2,а.с. 198-199) відповідач зазначав, що поставив підпис в договорі позики, оскільки побоювався можливої конфіскації у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності його або його сина через вбивство колишньої тещі ОСОБА_4 , при цьому заперечував підписання договору про внесення змін від 15.11.2016 р.; після отримання висновку експерта від 19.09.2025 р. вказував, що підписав договір позики через домовленість з ОСОБА_6 щодо придбання для нього будинку вартістю до 20 000 доларів США, погашати борг він повинен був за рахунок вартості виплат по оренді, та пояснював наявність свого підпису на договорі про внесення змін підписанням чистих листів формату А4. 
Таку позицію відповідача суд оцінює критично, оскільки вважає, що укладення договору позики від 01.12.2015 р. з відповідними змінами між сторонами повністю підтверджується наведеними вище доказами, наданими позивачем, та розцінює таку позицію відповідача як намагання уникнути обов`язку щодо повернення грошових коштів відповідно до умов договору позики. 
Отримання ОСОБА_2 суми позики підтверджується самим договором позики від 01.12.2015 р., який укладено в письмовій формі та підписано відповідачем ОСОБА_2 без будь-яких застережень. У зв`язку з чим суд відкидає позицію відповідача, що договір позики від 01.12.2015 р. залишився без реального виконання, тому є неукладеним. 
Також, на думку суду, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами укладення договору позики всупереч його волевиявленню, у зв`язку з чим підстав щодо визнання договору позики недійсним не вбачає.
Тобто відповідачем укладення договору позики від 01.12.2015 р. з відповідними змінами наданими суду доказами не спростовано.
Таким чином, сам факт підписання відповідачем ОСОБА_2 договору позики грошових коштів від 01 грудня 2015 року та договору про внесення змін до договору позики від 01.12.2015 року за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики, на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від позикодавця обумовлених цим договором грошових коштів еквівалентній 20 000 доларів США.
З матеріалів справи вбачається, що кредитор ОСОБА_1 виконав покладені на нього зобов`язання, а саме надав позичальнику кошти у позику. 
Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, своєчасно суму позики не повернув.
Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту повернення (повного або часткового) грошових коштів позивачу за договором позики відповідачем не надано, як і не надано доказів на спростування його дійсності, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу.
Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
У відповідності до ч.1,2 ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно умов договору позики від 01.12.2015 р. із змінами від 15.11.2016 р. сторони погодили, що поверненню підлягає сума позики, еквівалентна 20 000 доларів США.
Як зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 р. у справі № 500/5194/15 одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.
Відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/15, провадження №14-81цс24, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
У зв`язку з викладеним, суд вважає доведеним наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі, еквівалентній 20 000 доларів США за курсом Національного Банку України на день виконання рішення, тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 5 701,81 грн.  
Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за Договором позики від 01 грудня 2015 року в розмірі еквівалентній 20 000 (двадцять тисяч) доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5 701,81 грн.  
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники за справою:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , ід.номер: НОМЕР_1 . 
Відповідач:  ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 12.01.2026 р. (з врахуванням відпустки з 30.12.2025 р. по 02.01.2026 р. включно).

Суддя       В.В.Козюменська