04.02.26
22-ц/812/382/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м. Миколаїв 

справа № 489/3862/17
провадження №22-ц/812/382/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Яворської Ж. М., 
із секретарем судового засідання – Богуславською О. М.,
за участі:
представника стягувача – ОСОБА_1 ,
представника боржника – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Коваленка І. В. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за поданням головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Т. В. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог

У листопаді 2025 року головний державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі – Інгульський ВДВС м.Миколаєва) Шелегей Т. В. звернулася до суду із зазначеним вище поданням, яке обґрунтовувала наступним.
Державний виконавець вказувала, що на примусовому виконанні Інгульського ВДВС м.Миколаєва перебуває виконавче провадження №79272808 з виконання виконавчого листа №2/489/2090/17 (489/3862/17), виданого 24 жовтня 2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5000 грн на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 16 серпня 2017 року до досягнення дітьми повноліття.
В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментам, згідно з яким станом на 07 жовтня 2025 року заборгованість складає 970 000 грн.
З метою виконання судового рішення державним виконавцем були вчинені заходи із встановлення доходів і майна боржника, а саме, виявлено наявність у боржника транспортного засобу марки – HYUNDAI, модель SONATA, категорія легковий, колір бежевий, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , на який накладено арешт та оголошено його розшук, а також відкритих на ім`я боржника рахунків в АТ КБ «ПриватБанк», залишок на яких складає 47,34 грн та 3,47 дол. США. Джерел отримання доходів боржником встановлено не було.
Разом із цим, 05 листопада 2025 року державним виконавцем сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_4 . Із її змісту вбачається, що стягувачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка була придбана у шлюбі з боржником  
ОСОБА_7 метою повного та фактичного виконання виконавчого документу та погашення заборгованості шляхом реалізації майна державний виконавець просила визначити частку ОСОБА_3 у вказаній вище квартирі, якою він володіє спільно з ОСОБА_4 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2025 року подання головного державного виконавця Інгульського ВДВС м.Миколаєва Шелегей Т. В. задоволено.
Визначено, що частка боржника ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 складає частини.
Ухвалюючи таке судове рішення, суд виходив з того, що квартира належить сторонам виконавчого провадження на праві спільної сумісної власності подружжя, а тому їх частки у цьому майні є рівними.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_8 через представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали суду, просив її скасувати. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що подання державного виконавця мало бути розглянуто за місцем знаходження нерухомого майна.
Також вказано, що ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та їх діти підтримують стосунки. ОСОБА_4 користується двома банківськими картками, оформленими на ім`я ОСОБА_3 в Арабських Еміратах.
Автомобіль «HYUNDAI SONATA», оголошений державним виконавцем у розшук, перебуває в Німеччині. Ним користується ОСОБА_4 .
Крім того, апелянтом вказано, що нарахована заборгованість за аліментами є незаконною, бо аліменти можуть бути нараховані не більше ніж за 3 роки. Стягувачка ж звернулася із заявою про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення суду про стягнення аліментів через 8 років після ухвалення рішення. 
Також апелянтом звернуто увагу на те, що суд першої інстанції надсилав йому повістку про виклик до суду на адресу у м.Миколаєві: квартира АДРЕСА_3 , де він знятий з реєстрації у 2021 році. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

04 серпня 2009 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.10.2024, яке набрало законної сили 06.11.2024 (справа №504/1075/24).
З 29 грудня 2011 року зареєстрованим місцем проживання подружжя була квартира АДРЕСА_3 .
ОСОБА_11 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5000 грн на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 16 серпня 2017 року до досягнення дітьми повноліття.
24 жовтня 2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист №2/489/2090/17 (489/3862/17).
03 жовтня 2025 року цей виконавчий лист був пред`явлений до виконання представником стягувачки ОСОБА_1 
07 жовтня 2025 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС м.Миколаєва Шелегей Т. В. були вчинені такі дії: винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №79272808 про примусове виконання виконавчого листа №2/489/2090/17 (489/3862/17); винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 340 грн; складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, яка становила 970 000 грн; винесено постанову про арешт коштів боржника; направлено запити до державних органів і установ для встановлення місця роботи, отриманого доходу (заробітної плати, пенсії тощо) та майна боржника.
Згідно з відповіддю Пенсійного фонду України особу боржника знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання доходу. 
За повідомленням Державної податкової служби України боржника як фізичну особу-підприємця знято з обліку у контролюючих органах; боржник отримує доходи від податкового агента та є самозайнятою особою (сума нарахованого доходу 122,23 грн, період надання інформації – 2 квартал 2017 року; сума нарахованого доходу 113,11 грн; період надання інформації – 4 квартал 2018 року).
За повідомленням Міністерства внутрішніх справ України за боржником зареєстровано транспортний засіб марки HYUNDAI, модель SONATA, категорія легковий, колір бежевий, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
27 жовтня 2025 року державним виконавцем винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення у розшук, а саме, автомобіля HYUNDAI, модель SONATA, категорія легковий, колір бежевий, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
На запит державного виконавця від 07.10.2025 отримано відповідь від банків-учасників, що у боржника відкрито 4 рахунки в АТ КБ «ПриватБанк». Залишок на рахунках складає 47,34 грн та 3,47 дол. США.
29 жовтня 2025 року від представника стягувача адвоката Сидоренко Т. В. до державного виконавця надійшла заява з проханням звернутися до суду з питанням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, а саме з стягувачем. Майно, про яке йде мова, - квартира АДРЕСА_1 .
05 листопада 2025 року державним виконавцем сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_4 , з якої вбачається, що стягувачка є власницею вказаної вище квартири. Дата державної реєстрації права власності 21 січня 2019 року, документи, подані для реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна від 25.09.2018, видавник ТОВ «Алькор-S»; договір купівлі-продажу майнових прав від 15.06.2016, видавник ТОВ «Алькор-S»; додаткова угода від 22.06.2017, видавник ТОВ «Алькор-S»; технічний паспорт від 02.10.2018, видавник ТОВ «БТІ Групп». 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_11 від 05.11.2025 випливає, що на нього нерухоме майно в цих реєстрах не реєструвалося.
Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 10 цього Закону до заходів примусового виконання рішення відноситься, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, у тому числі якщо боржник володіє ним спільно з іншими особами.
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (частина 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами визначений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
Частиною 1 статті 446 ЦПК України передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.
За змістом статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Встановивши, що ОСОБА_11 має невиконані аліментні зобов`язання у сумі 970 000 грн, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_11 й ОСОБА_4 , та врахувавши, що за встановленим статтею 70 СК України і статтею 370 ЦК України загальним правилом частки дружини та чоловіка у спільному майні є рівними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання державного виконавця шляхом визначення, що боржнику ОСОБА_11 належить частка зазначеної квартири.
Твердження ОСОБА_11 про те, що подання розглянув неналежний суд, оскільки таке подання стосується нерухомого майна і за правилом виключної підсудності повинно розглядатися судом за місцезнаходженням майна, є помилковими, так як стаття 446 ЦПК України передбачає, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.
Судом першої інстанції, який розглядав справу про стягнення аліментів, був Інгульський (раніш Ленінський) районний суд м. Миколаєва.
За такого, розгляд ним подання про визначення частки майна боржника у майні (квартирі), яким він володіє спільно з іншими особами, яке розташоване в Одеській області, є правильним.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №444/2590/13-ц.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що боржник не згодний з сумою заборгованості за аліментами, бо, по-перше, вони, на його думку, можуть бути нараховані не більше ніж за 3 роки, по-друге, ОСОБА_4 користується його банківськими картками та належним йому автомобілем «HYUNDAI SONATA», який оголошений державним виконавцем у розшук, то вони, на думку колегії суддів, не стосуються предмету розгляду.
Щодо посилань ОСОБА_14 на те, що відповідно до ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб, а суд першої інстанції йому надсилав повістку за адресою АДРЕСА_4 , де він не проживає з 2021 року, бо знятий з реєстрації, що доводить його паспорт, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Частина 1 статті 8 ЦПК України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи. 
Стаття 128 ЦПК України передбачає, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Призначаючи справу до розгляду, суд першої інстанції отримав інформацію з реєстру територіальної громади м.Миколаєва про те, що ОСОБА_11 немає зареєстрованого місця проживання у м. Миколаєві.
У зв`язку з цим судом було здійснено його виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що є належним повідомленням про дату, час і місце розгляду справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції зміні або скасуванню не підлягає, бо є законною та обґрунтованою.

Щодо судових витрат 

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_11 залишена без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції – без змін, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий   О. В. Локтіонова

Судді  Т. В. Крамаренко

Ж. М. Яворська

Повне судове рішення складено 05 лютого 2026 року.