УХВАЛА

15 грудня 2025 року 
м. Київ

справа №240/11100/24
адміністративне провадження № К/990/48808/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання дій протиправними та скасування наказів,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду із адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Житомирській області), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області «Про порушення дисциплінарного провадження» від 11.04.2024 № 16-дп;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 20.05.2024 № 21-дп.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.02.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2025, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 20.05.2024 № 21-дс, яким оголошено догану ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ГУ ДПС у Житомирській області звернулася через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду з цією касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
За частиною першою статті 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
ГУ ДПС у Житомирській області у касаційній скарзі посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пунктів 1,2,4 частини 28 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» (зі змінами) та підпунктів 3.1.1, 3.1.2, 3.1.4 пункту 3.1 Розділу ІІІ, пунктів 5.1, 5.3 Розділу V Порядку організації заходів із запобігання та врегулювання конфлікту інтересів в органах Державної податкової служби, затвердженого наказом ДПС від 26.05.2020 № 226 «Про затвердження Порядку організації заходів із запобігання та врегулювання конфлікту інтересів в органах Державної податкової служби» (зі змінами), порушення вимог пунктів 8, 9 частини першої статті 8 Закону України від 10.12.2015 N 889-VIII «Про державну службу» (зі змінами), пункту 3.5 Правил етичної поведінки в органах Державної податкової служби, затверджених наказом Державної податкової служби України від 02.09.2019 №52 (із змінами).
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, які неправильно застосовано судами попередніх інстанцій; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Скасовуючи наказ ГУ ДПС у Житомирській області від 20.05.2024 № 21-дс, яким до             ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач в матеріалах дисциплінарного провадження належним чином не обґрунтував та не довів наявності факту потенційного конфлікту інтересів та констатували, що в діях ОСОБА_1 немає всіх складових дисциплінарного проступку, а саме: відсутня об`єктивна сторона, оскільки комісією не встановлено настання шкідливих наслідків та їх причинно-наслідковий зв`язок з поведінкою позивачки. Наявність підстав для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності не доведена відповідачем у судовому засіданні належними та допустимими доказами.
Судами у справі № 240/11100/24 установлено, що позивачка самостійно 10.08.2022 подала керівнику повідомлення від № 138/06-30-02-14 про близьких осіб, які працюють в ГУ ДПС у Житомирській області, а саме цивільного чоловіка ОСОБА_2 . Водночас у поясненні, наданому на засіданні Дисциплінарної комісії позивачка зазначила, що з ІІ (другого) півріччя 2023 року ОСОБА_2 не є близькою їй особою, а тому у неї не виникало ні реального, ні потенційного конфлікту інтересів при проведенні перевірки стану організації роботи управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Житомирській області, у якому він працював на посаді начальника відділу адміністрування податків з громадян та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, податків і зборів з фізичних осіб-підприємців. 
Водночас суди зауважили, що в матеріалах дисциплінарної справи немає доказів надання відповідачем оцінки вказаним обставинам. Тож суди виснували, що притягуючи позивачку до дисциплінарної відповідальності ГУ ДПС у Житомирській області не урахувало усіх обставин, що стосуються наявності у неї реального та потенційного конфлікту інтересів, у цьому випадку.
Крім того суди першої та апеляційної інстанцій установили, що як убачається із матеріалів дисциплінарного провадження робочою групою перевірялося питання стану організації роботи управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Житомирській області на предмет залучення платників податків до оподаткування, яким безпосередньо займаються лише Житомирський, Звягельський, Бердичівський та Коростенський відділи податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок, які діють як самостійні підрозділи у складі управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Житомирській області, яким також є й відділ де працює ОСОБА_2 . Відтак, приймаючи участь у вказаній перевірці, у позивачки не виникало ні потенційного, ні реального конфлікту інтересів з ОСОБА_2 , оскільки об`єктом перевірки були інші самостійні структурні підрозділи, які діють у складі управління оподаткування фізичних осіб.
Поряд із цим, обґрунтовуючи відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах ГУ ДПС у Житомирській області доводить протилежне та стверджує, що у ОСОБА_1 , був наявний приватний інтерес, зумовлений позаслужбовими стосунками з  ОСОБА_2 , позаяк ОСОБА_1 , як начальник відділу забезпечення відомчого контролю ГУ ДПС у Житомирській області, брала участь у проведенні тематичної перевірки, зокрема і в частині належного виконання посадових обов`язків ОСОБА_2 та за її результатами оцінювала його роботу, в тому числі, ступінь та характер вини ОСОБА_2 , а також надала пропозиції доповідною запискою від 25.03.2024 № 62/06-30-02-08 про зменшення йому на 50 відсотків розміру премії за березень 2024 року. При цьому відповідач посилається на обставини, встановлені у справі № 295/15649/24, у якій постановою Богунського районного суду м. Житомира від 04.12.2024  ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами першою та другою статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначено покарання у виді штрафу (3400 грн).
У касаційній скарзі ГУ ДПС у Житомирській області посилається на положення частини четвертої статті 78 КАС України та зауважує, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин ГУ ДПС у Житомирській області стверджує про наявність підстав для оскарження судових рішень у справі № 240/11100/24 у касаційному порядку у зв`язку із відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування вказаних раніше норм права у подібних правовідносинах.
Однак, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права.
Разом з цим, доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування зазначених правових норм та відповідно потреби у такому висновку не пов`язані з наявністю колізій, можливістю неоднозначного тлумачення, їх різним застосування судами, натомість по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи.
Проте, до повноважень Верховного Суду не належить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто суб`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Отже, касаційна скарга не містить належних обґрунтувань щодо неправильного застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм, за обставин, установлених судами саме у цій справі.
Доводи касаційної скарги фактично, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Водночас необхідно врахувати, що згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункти «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України).
Суд звертає увагу, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.
Суд касаційної інстанції зауважує, що у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для їх формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Тому, колегією суддів не може бути взято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Таким чином, подана касаційна скарга не містить належним чином обґрунтованих випадків, зазначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Отже, завдання Верховного Суду є не тільки і навіть не стільки вирішення конкретного спору. Суд повинен у передбачений процесуальним законом спосіб (шляхом розгляду конкретного спору та перевірки окремого процесуального судового рішення) витлумачити, як правильно застосувати норму матеріального права, що була не однаково застосована судами з тією метою, щоб надалі спрямовувати судову практику в єдино правильне русло.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України). Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
На підставі викладеного, Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
З аналізу доводів касаційної скарги слідує, що скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду цієї справи.
Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, прийняті у справі, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів попередніх інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених частиною 4 та пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання дій протиправними та скасування наказів.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько  В.М. Соколов  	
                                                                                       А.Г. Загороднюк