ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/3649/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.07.2025 року (головуючий суддя Бойченко Ю.П.) 
в адміністративній справі №280/3649/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 07.05.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій просила:
визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати щомісячної суми пенсійних коштів позивача, нарахованих за кожен місяць періоду боргу з 07.10.2009 по 30.11.2016 та з 01.02.2020 по 31.03.2025, виплачених у квітні 2025 року;
зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на щомісячну суму пенсійних коштів позивача, нарахованих за кожен місяць періоду боргу з 07.10.2009 по 30.11.2016 та з 01.02.2020 по 31.03.2025, виплачених разом із затримкою у квітні 2025 року. Розрахунок компенсації здійснити шляхом множення пенсії за відповідний місяць на індекс інфляції за період її затримки до виплати в квітні 2025 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159; виплатити загальну суму компенсації втрати частини доходів з нарахуванням індексу інфляції та 3% річних, від простроченої суми, за весь час прострочення – з квітня 2024 року до моменту виконання судового рішення, відповідно до ст. 625 ЦК України.
Також просила встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.07.2024 у справі № 280/4907/24, з урахуванням постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2024, в межах судового контролю за виконанням рішення суду відповідач долучив до справи звіт від 24.04.2025. В звіті повідомлено, що орган Пенсійного фонду нарахував позивачу недоотримані кошти пенсії за період з 07.10.2009 по 30.11.2016 в сумі 46678,71 грн та за період з 01.02.2020 по березень 2025 року в сумі 33728,00 грн, та в квітні 2025 року виплатив їх на визначений в судовому рішенні банківський рахунок позивача. Позивач направила відповідачу лист від 02.05.2025 з вимогою нарахувати компенсацію втрати частини доходів за кожен місяць періоду боргу на момент виплати пенсії у квітні 2025 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III, а також сплатити суму компенсації з урахуванням відповідальності за затримку виконання грошового зобов`язання, встановленої ст. 625 Цивільного кодексу України. Бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати зазначених сум вважає протиправною. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.07.2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачу виплачено суму пенсії за період з 07.10.2009 по 30.11.2016 та з 01.02.2020 по 31.03.2025 у розмірі 80406,71 грн, нараховану на виконання рішення суду. Зауважив, що вказані кошти повернуті банком в квітні 2025 року у зв`язку із закриттям рахунку за заявою власника, про що свідчить квитанція 1007. Оскільки нараховані суми пенсії фактично позивачем не отримані, відтак позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню як заявлені передчасно. Також передчасними є і вимоги щодо нарахування та виплати індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми заборгованості, оскільки частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, оскільки фактично нараховані суми пенсії позивачем не отримані.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Вказує, що пов`язування виконання зобов`язання з моментом фактичного отримання коштів суперечить принципам юридичної визначеності та справедливості, створює необґрунтовані ризики для сторін і нівелює компенсаційний механізм, передбачений законом у разі затримки виплат.
Ухвалами суду від 15.10.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою суду від 15.12.2025 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.07.2025 року в адміністративній справі №280/3649/25 на п`ятнадцять днів.
У період з 19.12.2025 до 20.12.2025 суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні. У період з 01.01.2026 до 05.01.2026 суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відпустці, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги здійснюється у перший день виходу судді-доповідача із відпустки.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як отримувач пенсії.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.07.2024 у справі №280/4907/24 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області по несплаті пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 недоотримані пенсійні кошти з 07.10.2009 по 30.11.2016 на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк». В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2024 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.07.2024 в адміністративній справі № 280/4907/24 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії з 01.02.2020. Позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.02.2020 на визначений нею банківський рахунок в АТ «Ощадбанк». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою суду від 12.03.2025 встановлено судовий контроль за виконанням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.07.2024 у справі № 280/4907/24, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати до Запорізького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.07.2024 у справі № 280/4907/24 протягом 45 календарних днів з дня отримання даної ухвали суду.
Згідно ухвали суду від 29.04.2025 у справі № 280/4907/24 з питань розгляду звіту суб`єкта владних повноважень встановлено, що: 
«… нараховані суми коштів в розмірі 80406,71 грн разом із поточним розміром пенсії за квітень 2025 року в сумі 544,00 грн Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області у квітні 2025 року були перераховані на визначений представником позивачки банківський рахунок НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», про що свідчить витяг з відомості на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки в АТ «Ощадбанк» за період з 04.04.2025 по 25.04.2025.
Перераховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області кошти в сумі 80406,71 грн. основного боргу та 544,00 грн. поточної пенсії в квітні 2025 на рахунок позивачки НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», були повернуті банком в квітні 2025 року у зв`язку із закриттям рахунку за заявою власника, про що свідчить квитанція 1007. …».
Позивач вважає, що має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, з нарахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, ОСОБА_2 . 
Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). 
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).
Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, а також конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Компенсацію виплачують за рахунок, в тому числі, і коштів Пенсійного фонду України (стаття 6 Закону № 2050-ІІІ).
При цьому, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 ЗУ №2050-ІІІ). 
Слід зазначити, що аналогічні приписи містить пункт 5 Порядку № 159.
Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. 
Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Дані висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.09.2022 у справі № 520/1001/19.
Аналогічний висновок щодо застосування тих самих норм права у подібних правовідносинах викладено й у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19 та застосована у постанові від 20.10.2022 у справі № 140/862/19, де зауважено, що законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.
Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивачу виплачено суму пенсії за період з 07.10.2009 по 30.11.2016 та з 01.02.2020 по 31.03.2025 у розмірі 80406,71 грн, нараховану на виконання рішення суду. 
Водночас, зазначені кошти повернуті банком в квітні 2025 року у зв`язку із закриттям рахунку за заявою власника, про що свідчить квитанція 1007.
Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. 
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. 
При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. 
Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.
Тобто, для правильного визначення розрахунку компенсації втрати частини доходів необхідна інформація про місяць, в якому дохід виплачено та, відповідно, про індекс споживчих цін, що обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. 
На час розгляду даної справи така інформація відсутня, оскільки нараховані суми пенсії фактично позивачем не отримані.
Звідси, позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню як заявлені передчасно.
Передчасними є і вимоги щодо нарахування та виплати індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми заборгованості, оскільки частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів апеляційної інстанції щодо вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України зазначає, що вказана стаття встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання: 
боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, статті 625 Цивільного кодексу України зазначена у  Главі 51: ПРАВОВІ НАСЛІДКИ ПОРУШЕННЯ ЗОБОВ`ЯЗАННЯ. ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ПОРУШЕННЯ ЗОБОВ`ЯЗАННЯ.
Водночас, позивач та відповідач не встановлювали між собою відповідні зобов`язання, тому відсутні підстави для застосування у правовідносинах між позивачем та відповідачем статті 625 Цивільного кодексу України.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача. 
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.07.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 06.01.2026 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко