номер провадження справи 15/125/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 Справа № 908/2200/25
м. Запоріжжя Запорізька область
Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши матеріали
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання”, 69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Місто для людей Запоріжжя”, 69035, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 131-В
про стягнення коштів 

за участю секретаря судового засідання Бойко Н.А.
представників сторін:
від позивача: Волнова Ю.М. (в режимі відеоконференцзв`язку) адвокат, ордер серія АР № 1252031 від 14.07.2025; 
від відповідача: Неудачін Р.В. (в залі суду) адвокат, посвідчення серія ЗП № 001944 від 04.12.2018, довіреність № 2 від 02.01.2026; 

установив
17.07.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна Державної установи “Вільнянська виправна колонія (№ 20)” до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” про:
- визнання недійсними додаткових угод № 4 від 29.08.2021, № 5 від 29.09.2021, № 7 від 25.10.2021, № 8 від 26.10.2021, № 9 від 18.11.2021 до договору № 60_462/К-1/01-21 від 28.01.2021 про постачання електричної енергії споживачу, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання” та Державною установою “Вільнянська виправна колонія (№ 20)”;
- стягнення безпідставно одержаних грошових коштів в сумі 111 121,02 грн.
Крім того, позивачем заявлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 17.07.2025 здійснено автоматизований розподіл зазначеної позовної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 908/2200/25 та визначено до розгляду судді Горохову І.С.
Ухвалою суду від 24.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2200/25 в порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 15/125/25. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
21.08.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 908/2200/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24, а також клопотання про розгляд справи № 908/2200/25 в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 28.08.2025 ухвалено розглядати справу № 908/2200/25 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.09.2025 о 10:20 год. 
Ухвалою суду від 08.09.2025 задоволено заяву представника позивача – Державної установи “Вільнянська виправна колонія (№ 20)” – адвоката Волнової Юлії Михайлівни про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 15.09.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 13.10.2025 о 15:00 год. 
Ухвалою суду від 13.10.2025 провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах по справі № 920/19/24 Великою Палатою Верховного Суду. 
Ухвалою суду від 06.01.2026 поновлено провадження у справі № 908/2200/25 з 15.01.2026. Призначено підготовче засідання на 15.01.2026 об 11:00 год. 
14.01.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача суд отримав сформовані у підсистемі 14.01.2025 письмові пояснення щодо обставин справи. 
15.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.02.2026. 
Технічна фіксація засідання здійснювалась за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.
Судом перевірені повноваження присутніх представників сторін. Відводів складу суду не заявлено. Заяви чи клопотання пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені учасниками справи з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом відповідно до ст. 207 ГПК України відсутні. 
Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з наступних підстав: між позивачем та відповідачем було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу. До договору про постачання електричної енергії під час його дії було укладено додаткові угоди, якими було збільшено ціну електроенергії. Позивач вважає, що додаткові угоди №№ 4, 5, 7, 8, 9 є недійсними, оскільки їх зміст суперечить пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 19.09.2019, а також інтересам держави і суспільства, оскільки відбулося збільшення закупівельної ціни. Також за результатами визнання недійсними додаткових угод просить стягнути безпідставно одержані кошти, оскільки підстава їх набуття відпала. 
Представник відповідача щодо позову заперечив з наступних підстав: відповідач є постачальником універсальних послуг, який здійснює постачання електричної енергії у порядку. Визначеному правилами роздрібного ринку та на умовах договору постачання універсальних послуг. З позивачем було укладено договір про постачання електричної енергії умовами якого передбачена можливість зміни ціни договору у випадках передбачених статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 19.09.2019 № 114-ІХ. Між замовником ат постачальником було укладено дев`ять додаткових угод. ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, ані вини, ані її ступеня відповідно до інших осіб у нібито безпідставній витраті з бюджету суми коштів у розмірі 111 121,02 грн. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження недотримання сторонами під час укладення спірних додаткових угод вимог статті 203 ЦК України, Закону України «Про публічні закупівлі», спір щодо цього питання між сторонами відсутній та додаткові угоди повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Враховуючи специфіку ринку електричної енергії та його особливості, Закон № 2019 не встановлює обмеження щодо строків зміни ціни. Тобто підвищення цін на електроенергію може здійснюватися пропорційно збільшенню ціни на ринку, так часто, як це потрібно, але не більше ніж до 10% щоразу. Позивачем спожито обсяг електричної енергії, який зазначено у додаткових угодах. Додаткові угоди до договору в частині внесення змін в пункт 2.2 договору щодо зменшення обсягів закупівлі в порядку п. 1 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не оскаржуються. Позивач помилково прийшов до висновку щодо можливості застосування до подібних спірних правовідносин норми статті 1212 ЦК України, вважаючи, що відповідачем безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 111 121,02 грн, оскільки додаткові угоди до договору укладені з дотримання вимог частини четвертої статті 41 цього Закону. На підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку відповідачем надавалися експертні висновки Запорізької торгово-промислової палати. Вважає, що не можна застосувати двосторонню реституцію через специфіку правочину з постачання електричної енергії, тоді неможливо і додаткові угоди визнати недійсними, через неефективний спосіб захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. 
У судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 
Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд щодо спору зазначає наступне. 
21 січня 2021 року Державною установою «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» на сайті «Держзакупівлі онлайн» оголошено процедуру закупівель: «Послуги з постачання електричної енергії (2-й клас), Класифікація за ДК 021:2015: 09300000-2 - Електрична, теплова, сонячна та атомна енергія. Місце поставки товарів або місце виконання робіт чи надання послуг: 70002, Україна, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Каштанова, 1. Кінцевий строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг: 31.12.2021. Ціна за одиницю (не обов`язково): 3,33 гривня». Ідентифікатор закупівлі UА-2021-01-21-006781-b. 
ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 220)» застосовано переговорну процедуру (скорочена) у зв`язку з двічі відміненою процедурою відкритих торгів через відсутність достатньої кількості тендерних пропозицій, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 40 Закону України «Про публічні закупівлі». 
За результатами переговорної процедури, оформленої Протоколом № 3 від 21.01.2021, уповноваженою особою погоджено прогнозовану ціну договорів, у т.ч. ціну електричної енергії 2 класу за 1 кВт.год., з урахуванням тарифу на послуги з передачі, в розмірі 3,33 грн (три гривні 33 копійки) з урахуванням ПДВ, запропоновану учасником ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» (ідентифікаційний код 42093239). 
28 січня 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (Постачальник) та Державною установою «Вільнянська виправна колонія (20)» (Споживач) укладено договір № 60462/К-1/01-21 від 28.01.2021 про постачання електричної енергії споживачу (договір поставки), який є публічним договором приєднання, що встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу. 
Відповідно до п. 2.1. цього договору, Постачальник продає електричну енергію в кількості 603 997 кВт. год, найменування предмету закупівлі згідно Код ДК 021-2015 (СРУ): 09300000-2 - Електрична, теплова, сонячна та атомна енергія, Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. 
Пунктом 5.1. договору, Сторони узгодили, що загальна вартість цього договору становить 72 011 310,01 грн у тому числі ПДВ – 20% - 335 218,34 грн. Загальна сума договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін залежно від реального фінансування. 
Додаток № 2 до договору «Комерційна пропозиція «Індивідуальна» визначає узгоджену між сторонами ціни електричної енергії за 1 кВт.год електричної енергії, з урахуванням тарифу на послуги з передачі, що становить 3,33 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії - 2,775 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії – 0,555 грн, й також які чинники входять до складу ціни. 
Сторони узгодили, що зміна ціни (відповідно п. 72 цієї комерційної пропозиції) пов`язана зі зміною регульованих цін на послуги, формування яких не залежить від Постачальника, застосовується з моменту введення їх в дію відповідним нормативним актом та не потребує повідомлення Споживача не пізніше ніж за 20 днів до її застосування, а також, що ціна цього договору та ціна за одиницю Товару може змінюватись у випадках передбачених статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 19.09.2019 № 114-ІХ. 
Пункт 5.5. договору поставки також передбачає, що ціна цього договору та ціна за одиницю товару може змінюватись у випадках передбачених статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 19.09.2019 № 114-ІХ, що оформлюються додатковою угодою. До зміни ціни за одиницю товару Постачальник зобов`язаний постачати електричну енергію за ціню, яка зазначена у договорі у чинній його редакції. 
28 січня 2021 року була укладена додаткова угода № 1, якою зменшено загальну суму договору до 1 952 508,87 грн, у т.ч. ПДВ, у зв`язку зі зменшенням очікуваного обсягу постачання електричної енергії. 
25 лютого 2021 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 від 25.02.2021, відповідно до якої збільшено вартість ціни електричної енергії до 3,52 грн кВт.год., в результаті чого ціна закупівлі зросла на 5,7%. Постачальник в листі № 188 від 23.02.2021 обґрунтував різке збільшення ціни, надавши експертний висновок Запорізької Торгово-промислової палати від 16.02.2021 № ОИ-7224, в якому зазначено про зростання середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на ЗНД по ОЕС України. 
20 квітня 2021 року між сторонами укладено додаткову угоду № З від 20.04.2021 про змінення загальної суми договору до 1 724 508,87 грн, у т.ч. ПДВ, у зв`язку зі зменшенням очікуваного обсягу постачання електричної енергії. 
29.08.2021 з Постачальником укладено додаткову угоду № 4 від 29.08.2021, якою змінено (збільшено) ціну за 1 кВт. год. до 3,72 грн, тобто початкова ціна виросла на 11,7%. Підвищення ціни було обґрунтовано експертним висновком Запорізької Торгово-промислової палати від 12.08.2021 № ОИ-28 про ризьке зростання ціни купівлі-продажу електричної енергії в серпні 2021 року (лист ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» № 1505 від 19.08.2024). 
29.09.2021 укладено додаткову угоду № 5 від 29.09.2021 про зміну ціни за 1 Квт. год. до 3,92 грн, що становило вже 17,7% від узгодженої ціни тендерної пропозиції. Листом від 23.09.2021 Постачальник надав експертний висновок Запорізької Торгово-промислової палати від 15.09.2021 № ОМ-178/1 в обґрунтування зростання вартості ціни електричної енергії. 
12.10.2021 між сторонами підписано додаткову угоду № 6 про зменшення обсягу поставки та відповідно суми договору до 1 676 747,59 грн, у т.ч. ПДВ. 
25.10.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду № 7, якою збільшено вартість ціни за 1 кВт. год. до 4,16 грн, що свідчить про зростання ціни на 25,05 % від ціни закупівлі. В підтвердження підстав для підвищення ціни електричної енергії Постачальником разом з листом № 4629 від 22.10.2021 надано експертний висновок Запорізької Торгово-промислової палати від 19.10.2021 № ОИ - 356 про зростання середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на ЗНД по ОЕС України. 
26.10.2021 укладено додаткову угоду № 8 від 26.10.2021 про постачання електричної енергії за ціною 4,429 грн за 1 кВт.год., в цьому випадку перевищення початкової ціни за одиницю становило 33%. Постачальником надано експертний висновок Запорізької Торгово-промислової палати від 22.10.2021 № ОИ-368 (лист № 4637 від 26.10.2021). 
18.11.2021 укладено додаткову угоду № 9 від 18.11.2021, в результаті чого ціна склала 4,73 грн, що перевищує тендерну ціну на 42% (лист Постачальника № 4698 від 18.11.2021, експертний висновок Запорізької торгово-промислової палати від 17.11.2021 № ОИ-540).
ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» виставлялися рахунки на плату спожитого обсягу електричної енергії: рахунок за лютий 2021 на суму 359 996,21 грн; рахунок за березень 2021 року на суму 347 964,456 грн; рахунок за квітень 2021 року на суму 158 814,20 грн; рахунок № 462/05-П від 31.05.2021 на суму 213 357,20 грн; рахунок № 462/06-П від 30.06.2021 на суму 150 831,05 грн; рахунок за липень на суму 40 205,46 грн; рахунок за серпень 2021 року на суму 43 1040,84 грн; рахунок за вересень 2021 року на суму 58 043,44 грн; рахунок за жовтень 2021 року на суму 129 904,24 грн; рахунок за листопад 2021 року на суму 296 544,89 грн; підписувалися акти приймання-передачі за період січень – листопад 2021 року.
Спожитий обсяг електричної енергії було оплачено на підставі платіжних доручень: № 13 від 18.02.2021 на суму 336 995,16 грн; № 1 від 18.02.2021 на суму 11 400,00 грн; № 25 від 17.03.2021 на суму 327 819,48 грн; № 37 від 20.04.2021 на суму 322 960,00 грн; № 5 від 20.04.2021 на суму 20 500,00 грн; № 86 від 14.06.2021 на суму 165 857,20 грн; № 7 від 14.06.2021 на суму 47 500,00 грн; № 113 від 14.07.2021 на суму 139 331,05 грн; № 12 від 14.07.2021 на суму 11 500,00 грн; № 151 від 27.08.2021 на суму 40 205,46 грн; № 168 від 20.09.2021 на суму 20 174,91 грн; від 22.09.2021 на суму 17 000,00 грн; № 41 від 20.09.2021 на суму 5965,93 грн; № 215 від 17.11.2021 на суму 29 706,60 грн; від 17.11.2021 на суму 14 000,00 грн; № 262 від 22.12.2021 на суму 885 755,20 грн. 
Позивач вважає, що додаткові угоди № 4 від 29.08.2021, № 5 від 29.09.2021, № 7 від 25.10.2021, № 8 від 26.10.2021, № 9 від 18.11.2021 є недійсними, оскільки їх зміст суперечить пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 19.09.2019, та просить стягнути безпідставно одержані кошти за спірними додатковими угодами. 
Суд щодо спору зазначає наступне. 
28.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» та Державною установою «Вільнянська виправна колонія № 20» укладено договір № 60_462/К-1/01-21 про постачання електричної енергії. 
У період часу з 28.01.2021 до 18.11.2021 між сторонами за договором були укладені додаткові угоди, у т.ч. спірні додаткові угоди № 4 від 29.08.2021, № 5 від 29.09.2021, № 7 від 25.10.2021, № 8 від 26.10.2021, № 9 від 18.11.2021 якими було збільшено ціну товару – електроенергії більше ніж 10% від ціни товару, погодженої сторонами в договорі від 28.01.2021.
Ухвалою суду від 13.10.2025 у справі № 908/2200/25 було зупинено провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах по справі № 920/19/24 Великою Палатою Верховного Суду. На вирішенні Великої Палати Верховного Суду знаходилося питання щодо правової позиції по застосуванню положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» стосовно збільшення ціни за придбаний товар.
21.11.2025 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі № 920/19/24 (провадження № 12-16гс25) якою касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне партнерство» залишено без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2024 року та рішення Господарського суду сумської області від 26 червня 2024 року у справі № 920/19/24 залишено без змін. 
Велика Палата Верховного Суду у справі № 920/19/24 дійшла наступних висновків:
«Щодо можливості зміни умов договору про закупівлю шляхом збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії, в т.ч. з урахуванням унесених Законом № 1530-ІХ змін до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII 
114. Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом № 922-VIII (тут і надалі – у редакції, чинній станом на час укладення договору про закупівлю та оспорюваних додаткових угод до нього).
115. Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
116. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
117. Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
118. Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
119. Згідно із частиною першою статті 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
120. Частиною четвертою статті 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
121. За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону № 922-VIII). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
У спірних правовідносинах договір про закупівлю та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень норм частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у двох редакції Закону № 1530-ІХ.
Тож під час оцінки цих правовідносин слід застосовувати законодавство, чинне на момент їх виникнення.
Також Велика Палата Верховного суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 1530-ІХ) дійшла наступних висновків. 
132. Законом № 1530-ІХ внесено зміни до Закону № 922-VIII (у редакції Закону 
№ 114-ІХ) та викладено пункт 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону в такій редакції: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, – не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".
133. Внесеними Законом № 1530-IX змінами у першому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII слова "підписання договору про закупівлю" замінені словами "підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару", а друге речення після слів "дизельного пального" доповнено словом "природного". Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10 % залишилося незмінним і застосовується й надалі.
134. Так, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше – один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази – один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни. 
135. Додатково на підтвердження зазначеного свідчить зміст пояснювальної записки до проєкту Закону № 1530-IX (див. https://itd.rada.gov.ua/billinfo/Bills/pubFile/634356), згідно з якою метою його прийняття було завершити реформу органу оскарження у сфері публічних закупівель, що відповідно дозволяє стверджувати, що подібні зміни вочевидь не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель (виконавцям) після підписання договору збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
136. Іншими словами, зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару – 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
137. Проте пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як у редакції, викладеній Законом № 114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
138. Водночас положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10 %. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10 % ціни, встановленої в договорі закупівлі.
139. Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10 %.
140. До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
150. Отже, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.
151. Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону 
№ 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 
10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої. 
152. Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII.
153. Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
154. До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
155. Велика Палата Верховного Суду з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності. 
156. Варто наголосити на тому, що, з`ясовуючи законодавчу еволюцію пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на нормативне закріплення подібної можливості у постанові КМУ № 1178, у підпункті 2 пункту 19 (в редакції постанови КМУ № 1067) якої, з-поміж іншого, визначено, що обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % застосовується щодо кожного окремого випадку збільшення ціни за одиницю товару (без обмеження кількості змін), а змінена ціна за одиницю товару не повинна перевищувати 50 % ціни за одиницю товару, що передбачена в початковому договорі про закупівлю. 
157. Тобто положеннями постанови КМУ № 1178 (в редакції постанови КМУ від 01 вересня 2025 року № 1067), на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50 %, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.
158. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду висновує, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. 
159. Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно із ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
З урахуванням положень частини четвертої статті 236 ГПК України суд враховує зазначені вище висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 920/19/24, оскільки правовідносини у справах є подібними щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України у спірних правовідносинах з огляду на предмет та правові підстави позову (визнання недійсними рішення тендерного комітету та договору, стягнення коштів на підставі частини третьої статті 228 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, – відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Оспорюваними додатковими угодами № 4 від 29.08.2021, № 5 від 29.09.2021, № 7 від 25.10.2021, № 8 від 26.10.2021, № 9 від 18.11.2021 збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт/год, а саме: ціна по договору 3,33 грн, ціна за додатковою угодою № 9 – 4,73 грн, що призвело до підвищення ціни, а саме на 70,40% від ціни.
Державна установа «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» спожила електричну енергію в обсязі 662 753 кВт.год на загальну суму 2 147 197,15 грн, у т.ч. ПДВ. З серпня 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 118 462 кВт.год за завищеними цінами на суму 527 633,41 грн, яку позивачем оплачено. 
Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, – як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом № 922-VIII не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 916/747/24).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 зазначила, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10 вересня 2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 926/3244/22).
В обґрунтування необхідності збільшення ціни товару ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» надавалися експертні висновки Запорізької торгово-промислової палати № ОИ-7224 від 15.02.2021, № ОИ-28 від 12.08.2021, № ОИ-178/1 від 15.09.2021, № ОИ-356 від 19.10.2021, № ОИ-368 від 22.10.2021, № ОИ-540 від 17.11.2021.
У вказаних експертних висновках у розділі 10 зазначалось про те, що в результаті вивчення даних, які були надані замовником та на підставі даних ДП «Оператор ринку» (https://www.oree.com.ua), встановлено: середньозважені ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ринок «на добу наперед) оп ОЕС України (об`єднаної енергетичної системи України) станом на першу декаду жовтня 2021 року та на другу декаду жовтня 2021 року та відсоток різниці середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ринок «на добу наперед» по ОЕСС України (об`єднаної енергетичної системи України) між періодами першої декади жовтня 2021 року та другої декади жовтня 2021 року склали: електрична енергія, МВт.год, середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) на першу декаду жовтня 2021 року, грн./год виміру, без ПДВ – 2568,15 грн, середньозважена ціна купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) на другу декаду жовтня 2021 року, грн./год виміру, без ПДВ – 2568,15 грн, відсоток різниці середньозваженої ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН (ОЕС України) % (+/-) +10,66. В якості прикладу наведено дані з експертного висновку № ОИ-368 від 22.10.2021.
Зазначені експертні висновки Запорізької торгово-промислової палати не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. Відображення середньозваженої ціни електричної енергії в межах одного місяця у т.ч. половини попереднього, або навпаки не відображає в цілому динаміку росту цін та їх коливання, а отже не містять даних для належного обґрунтування для зміни істотних умов договору. 
З урахуванням наведеного наявні підстав для визнання оспорюваних додаткових угод №№ 4, 5, 7, 8, 9 до договору недійсними, оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію на 70,40%, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10 %, а також за відсутності належного документального обґрунтування, що не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII.
За період з серпня 2021 року по листопад 2021 року електрична енергія в обсязі 118 462 кВт/год повинна була бути поставлена за ціною 3,52 грн (3,516 грн) за 1 кВт/год у т.ч. ПДВ на суму 416 512,39 грн, у т.ч. ПДВ та відповідно різниця становить 527 633,41 грн – 416 512,39 грн = 111 121,02 грн. 
Виходячи із загальних сум нарахованих та сплачених, а також суми з урахуванням первісної ціни договору розрахунок виглядає наступним чином: 2 147 197,15 грн – 2 036 076,13 грн = 111 121,02 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Ураховуючи те, що додаткові угоди №№ 4, 5, 7, 8, 9 є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, у заявленому розмірі ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» має повернути позивачу. 
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилався, як на підставу позову, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав, наведених вище.
Заперечення відповідача щодо позову є безпідставними з урахуванням вище зазначеного.
Витрати із сплати судового збору покласти на відповідача. 
Керуючись ст. ст. 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив
Позов задовольнити повністю. 
Визнати недійсними додаткові угоди до договору № 60_462/К-1/01-21 про постачання електричної енергії споживачу укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» та Державною установою «Вільнянська виправна колонія (№ 20)», а саме: № 4 від 29.08.2021, № 5 від 29.09.2021; № 7 від 25.10.2021; № 8 від 26.10.2021; № 9 від 18.11.2021.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (вул. Олександрівська 35, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69063, Україна, ідентифікаційний код 42093239) на користь Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» (вул. Каштанова, буд. 1, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002, Україна, ідентифікаційний код 08563493) грошові кошти у розмірі 111 121,02 грн (сто одинадцять тисяч сто двадцять одну гривню 02 коп.). Видати наказ. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (вул. Олександрівська 35, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69063, Україна, ідентифікаційний код 42093239) на користь Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» (вул. Каштанова, буд. 1, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002, Україна, ідентифікаційний код 08563493) судовий збір у розмірі 4844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 коп.). Видати наказ. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 06.02.2026. 

Суддя І. С. Горохов