ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2026 року	справа № 380/12687/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 ) (далі - відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_3 ) (далі - відповідач-2), в якому просить:
- визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо видання наказу № 37 від 22.05.2025 року “Про результати службового розслідування”;
- скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.05.2025 року № 37 “Про результати службового розслідування”, яким на майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді “суворої догани” та направлено повідомлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 , до територіального управління Державного бюро розслідування м. Львова, щодо наявності в діях майора ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення передбаченого п. 2 ст. 402 Кримінального кодексу України щодо призупинення виплат грошового забезпечення та виплати премії за травень 2025 у повному обсязі;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити кошти, які не були виплачені та відновити призупиненні виплати майору ОСОБА_1 , які відповідно до наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22.05.2025 року № 37 “Про результати службового розслідування” були призупиненні або не виплачені.
На обґрунтування позовних вимог вказав, що оскарженим наказом в частині притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення прийнято на підставі акта службового розслідування, який містить висновки без підтвердження будь-якими доказами, тому є протиправним і підлягає скасуванню. Також вказав, що службове розслідування проведено з порушенням, оскільки не взято до уваги його пояснення, не ознайомлено з матеріалами службового розслідування, що свідчить про те, що його позбавлено усіх прав, передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України. Вважає, що відповідачем не було вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин, з приводу яких призначалось службове розслідування.
Відповідач 1 надав суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.05.2025 № 381 позивач звільнений із займаної посади та призначений до 62 запасної роти НОМЕР_1 окремої механізованої бригади – офіцером резерву. Зазначені кадрові рішення було доведено до ІНФОРМАЦІЯ_2 розпорядженням військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2025.
При доведенні до майора ОСОБА_1 кадрового рішення та необхідності вибуття до нового місця служби ним 07.05.2025 було подано рапорт про подання клопотання про відміну наказу про переміщення у зв`язку із тим, що зазначена військова частина є бойовою, а відповідно до наявної у нього довідки військово-лікарської комісії він визнаний придатним до служби у окремих військових формуваннях. 
У зв`язку із відмовою виконати наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.05.2025 № 381, отримання припису на вибуття до нового місця служби, що засвідчено актом про відмову від виконання наказу від 07.05.2025, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 видано наказ про призначення по даному факту службового розслідування. 
Також вказав, що у разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. 
Відповідно до ст. 45 Статуту 551-XIV у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Щодо не ознайомлення позивача з матеріалами службового розслідування вказав, що окреме ознайомлення з наказом про призначення службового розслідування Порядком № 608 не передбачено. Позивач, будучи особою відносно якої проводилося службове розслідування був ознайомленим з його проведенням, з своїми правами визначеними ст. 63 Конституції України, що підтверджує його особистий підпис в поясненнях. 
Під час проведення службового розслідування позивач надавав особисто пояснення, клопотань щодо необхідності надання часу для надання додаткових документів не заявляв, клопотань по суті проведення службового розслідування також не заявляв. В той же час позивачем під час службового розслідування ставилось питання, яке не стосується його предмету та не вирішується особою, яка його проводила. Службове розслідування було проведено за участі безпосереднього начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковника ОСОБА_2 , що підтверджується наявним поясненням в матеріалах службового розслідування.
З врахуванням того, що в ході службового розслідування було підтверджено відкрита відмова виконання наказу щодо вибуття до нового місця проходження військової служби майора ОСОБА_1 в умовах воєнного стану, діяння якого містить в собі ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального Кодексу України начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 було направлено повідомлення в порядку ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України, як передбачено Статутом 551 XIV.
Щодо наявності довідки військово-лікарської комісії від 02.03.2025 відповідно до висновку якої позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центра-х, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони та неможливості вибуття на підставі неї вказав, що відповідно до пункту абз. 2 п. 257 розділу XIV Положення для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Відповідно до п. 112 Положення військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця.
Звернув увагу суду, що позивачем не наведено істотних порушень порядку проведення відповідачем службового розслідування, які б могли мати прямим наслідком протиправність прийнятого за його результатами оскаржуваного наказу.
Щодо позбавлення премії та невиплати грошового забезпечення позивачу вказав, що виплата грошового забезпечення позивачу припинена у зв`язку із наявністю у ІНФОРМАЦІЯ_7 витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 10 від 07.05.2025 про виключення із списків особового складу частини. Просив відмовити у задоволенні позову.
Відповідач 2 проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Щодо дій вій відповідача, пов`язаних із проведенням службового розслідування вказав, що у зв`язку із відмовою виконати наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.05.2025 № 381, отримання припису на вибуття до нового місця служби, що засвідчено актом про відмову від виконання наказу від 07.05.2025, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 видано наказ про призначенню по даному факту службового розслідування. 
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 37 від 22.05.2025 «Про результати службового розслідування» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 16, 58, 59, 64 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та призупинено виплату грошового забезпечення з 07.05.2025 та визначено про виплату премії у меншому розмірі. 
Позивач є військовослужбовцем із статусом командир (начальник). Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього розпорядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України. Стаття 11 Статуту покладає на майора ОСОБА_1 загальні обов`язки військовослужбовця.
Статути Збройних Сил України не передбачає можливості військовослужбовця не виконати наказ командира (начальника) та в той же час зобов`язують військовослужбовця виконати беззастережно (безумовно) наказ начальника. Майор ОСОБА_3 будучи начальником структурного підрозділу показав приклад не дисциплінованості та не виконання наказу вищого начальника.
Вказав, що позивач під час проведення службового розслідування надавав особисто пояснення, клопотань щодо необхідності надання часу для надання додаткових документів не заявляв, клопотань по суті проведення службового розслідування також. Службове розслідування було проведено за участі безпосереднього начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 полковника ОСОБА_2 , що підтверджується наявним в матеріалах службового розслідування поясненням.
Відповідно до абз. 1 п. 3 розділу V Порядку № 608 за зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.
З врахуванням того, що в ході службового розслідування було підтверджено відкриту відмову виконання наказу щодо вибуття до нового місця проходження військової служби майора ОСОБА_3 в умовах воєнного стану, діяння якого містить в собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 направлено повідомлення в порядку ст. 214 Кримінально-процесуального кодексу України, як передбачено Статутом 551-XIV.
Щодо обрання покарання за дисциплінарний проступок, то це є дискреційними повноваженнями керівника. 
Позивачем надано суду відповідь на відзив у якому вказав, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_8 наказом №10 від 07.05.2025 року виключив позивача із списків ІНФОРМАЦІЯ_8 тому владою командира після 07.05.2025 до нього не користувався і не мав повноважень видавати наказ №37 від 22.05.2025 року, тому є підстави для скасування вказаного наказу, як незаконного. Звернув увагу суду на те, що наказ №37 від 22.05.2025 року Начальник ІНФОРМАЦІЯ_8 видав у зв`язку з тим, ніби позивач не виконав наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) №381 від 04.05.2025 року але наказом №10 від 07.05.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 виключено його із списків військової частини як такого, що « 07» травня 2025 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, місто Павлоград Дніпропетровської області, тому не було підстав для проведення службового розслідування і притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, доводи відповідачів наведені у відзивах є безпідставні так як їх позиція заснована на помилковому тлумаченню норм закону.
Також позивачем надано суду додаткові пояснення у справі, в яких він вказав, що призупинення грошового забезпечення не є видом дисциплінарного стягнення. Нормативно-правовим документом який регулює порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців є наказ Міністерства оборони України №?260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам».
Зазначив, що будь-які рішення командира щодо виплат можуть ґрунтуватися виключно на цьому Порядку, а не на власному тлумаченні дисциплінарних норм. У Порядку № 260 підстави для призупинення виплат у зв`язку з дисциплінарним стягненням відсутні. Жодна норма Порядку № 260 не дозволяє командиру самостійно “поставити на паузу” виплати як форму впливу.
Просив позов задовольнити.
Суд з`ясував зміст позовних вимог та заперечень на позов, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.
Майор ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_6 до 07.05.2025. 
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.05.2025 № 381 позивач звільнений із займаної посади та призначений до 62 запасної роти НОМЕР_1 окремої механізованої бригади – офіцером резерву (а.с. 100).
При доведенні до майора ОСОБА_1 рішення та необхідності вибуття до нового місця служби ним 07.05.2025 було подано рапорт про подання клопотання про відміну наказу про переміщення у зв`язку із тим, що зазначена військова частина є бойовою, а відповідно до наявної у нього довідки військово-лікарської комісії він визнаний придатним до служби у окремих військових формуваннях (а.с. 98). 
У зв`язку із відмовою виконати наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.05.2025 № 381, отримання припису на вибуття до нового місця служби, що засвідчено актом про відмову від виконання наказу від 07.05.2025, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 видано наказ № 16 від 07.05.2025 про призначення службового розслідування (а.с. 88). 
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 37 від 22 травня 2025 року «Про результати службового розслідування» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 16, 58, 59, 64 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України та призупинено виплату грошового забезпечення з 07.05.2025 та визначено про виплату премії у зменшеному розмірі (а.с. 103).
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) № 10 від 07.05.2025 Майора ОСОБА_1 , начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_8 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) від 4 травня 2025 № 381 на посаду офіцера резерву запасної роти військової частини НОМЕР_3 вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, АДРЕСА_4 . З з 07.05.2025 виключити зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_8 та всіх видів забезпечення. Підставою для видання такого наказу вказано: витяг з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) від 04.05.2025 № 381 (вх. № 303 від 05.05.2025), рапорт підполковника ОСОБА_2 (вх. № 173 від 07.05.2025), акт про відмову від виконання наказу від 07.05.2025 вх. № 616 (а.с. 101).
Позивач вважає наказ Про результати службового розслідування протиправним, тому звернувся до суду з цим позовом.
При прийнятті рішення суд керується таким.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 2232-XII, правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Позивач є військовослужбовцем, із статусом командир (начальник). 
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV ( далі - Статут № 548-XIV), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. 
Статутом 548-XIV керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі військові частини). 
Відповідно до ст. 4 Статуту 548-XIV повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. 
Відповідно до ст. 11 Статуту 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; 
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; 
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; 
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни. 
Отже, стаття 11 Статуту 548-XIV покладає на майора ОСОБА_1 загальні обов`язки військовослужбовця. 
Відповідно до ст. 16 Статуту 548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Відповідно до ст. 26 Статуту 548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Відповідно до ст. 28 Статуту 548-XIV єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: 
наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; 
наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; 
забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. 
Відповідно до ст. 30 Статуту 548-XIV начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. 
Відповідно до ст. 35 Статуту 548-XIV накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. 
Відповідно до ст. 36 Статуту 548-XIV командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. 
За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.
Статути Збройних Сил України не передбачають можливості військовослужбовця не виконати наказ командира ( начальника), та в той же час зобов`язують військовослужбовця виконати беззастережно ( безумовно) наказ начальника. 
Отже, статті 28, 30, 35, 36 Статуту 548-XIV зобов`язують військовослужбовця майора ОСОБА_1 отримавши наказ вищого командира – розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо забезпечення вибуття призначеного особового складу, вжити відповідних заходів щодо виконання наказу вищого начальника з метою забезпечення своєчасного вибуття військовослужбовця до нового місця проходження військової служби.
Відповідно до абз. 2 ст. 58 Статуту 548-XIV командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів. 
Відповідно до ст. 58 Статуту 548-XIV командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності. 
Тому, суд погоджується з доводами відповідачів, що майор ОСОБА_3 будучи начальником структурного підрозділу показав приклад не дисциплінованості та не виконання наказу вищого начальника, чим показав негативний приклад для підлеглого особового складу.
Дисциплінарний Статут Збройних Сил України (далі - Статут 551-XIV) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. 
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. 
Відповідно до ст. 5 Статуту 551-XIV за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. 
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. 
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України". 
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. 
Відповідно до ст. 6 Статуту 551-XIV право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. 
Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. 
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Відповідно до ст. 45 Статуту 551-XIV у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. Відповідно до ст. 48 Статуту 551-XIV на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 
а) зауваження; 
б) догана; 
в) сувора догана; 
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); 
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); 
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); 
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); 
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів). 
Відповідно до ст. 53 Статуту 551-XIV командир роти (корабля 4 рангу), командир батальйону (корабля 3 рангу) мають право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"г" статті 48 цього Статуту. 
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 застосовано дисциплінарне стягнення в межах наданих повноважень. 
Відповідно до ст. 83 Статуту 551-XIV на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. 
Відповідно до ст. 84 Статуту 551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. 
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 наказом № 16 від 07.05.2025 призначено службове розслідування. 
Відповідно до ст. 85 Статуту 551-XIV службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування. 
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі – Порядок № 608). 
Відповідно до п. 3 розділу ІV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 
знати підстави проведення службового розслідування; 
бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; 
відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; 
давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; 
з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; 
порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; 
висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; 
ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); 
оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України. 
Окреме ознайомлення з наказом про призначення службового розслідування Порядком № 608 не передбачено. 
Як слідує з письмових доказів у справі, позивач ознайомлений з проведенням службового розслідування і зі своїми правами, визначеними ст. 63 Конституції України, що підтверджує його особистий підпис в письмових поясненнях (а.с. 91). 
В матеріалах справи містяться письмові пояснення позивача від 14.05.2025, в яких він вказав, що не може виконати наказ про переміщення до іншої військової частини. В розділі клопотання, заяви пропозиції вказав про прохання надати письмове пояснення про причини відмови йому у щорічній відпустці. Інших клопотань не заявляв.
В матеріалах службового розслідування міститься пояснення безпосереднього начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковника ОСОБА_2 , що підтверджує те що службове розслідування проведено за безпосередньої участі керівника позивача (а.с. 92-93).
Доводи позивача про те, що його не ознайомлено з матеріалами службового розслідування і не роз`яснено його права і обов`язки спростовуються його підписом на письмових поясненнях про ознайомлення з положеннями ст. 63 Конституції, права та обов`язки, що визначені в Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України від 21.11.2017 № 608 з підставами проведення перевірки. (а.с. 91).
Відповідно до абз. 1 п. 3 розділу V Порядку № 608 за зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом. 
Матеріали службового розслідування такого звернення позивача не містять.
Відповідно до п. 6 розділу VІ Порядку № 608 якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування. 
З врахуванням того, що в ході службового розслідування було підтверджено відкрита відмова виконання наказу щодо вибуття до нового місця проходження військової служби майора ОСОБА_1 в умовах воєнного стану, діяння якого містить в собі ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального Кодексу України начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 було направлено повідомлення в порядку ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України, як передбачено Статутом 551 XIV. 
Обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є правом начальника в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, відносно якої має бути застосовано таке стягнення, тобто належить до дискреційних повноважень відповідача 1.
Щодо доводів позивача про те, що він перебуває на службі за контрактом і відповідно до окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 06.01.2025 3 1771/с було припинено переміщення військовослужбовців, які прийняті на військову службу за контрактом до інших військових частин без їхньої згоди, суд вказує, що на позивача дане розпорядження не поширюється оскільки, як слідує з копії долученого позивачем контракту від 30.01.2021, він не приймався на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану. 
Щодо наявності довідки військово-лікарської комісії від 02.03.2025 відповідно до висновку якої позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони та неможливості вибуття на її підставі.
Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу“, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу“ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно правовими актами. 
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі – Положення). 
Згідно із пунктом 12 розділу І Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України. 
Питання призначення, переміщення військовослужбовців по службі регламентовано пунктами 81-96, 109, 112, 113, 114, 257 Положення. 
За змістом підпункту 1 пункту 81 розділу IV Положення призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України. 
Пунктом 82 розділу IV Положення визначено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема: 
1) на вищі посади - у порядку просування по службі; 
2) на рівнозначні посади; 
3) на нижчі посади 
4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання; 
5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді; 
6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану; 
7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу; 
8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України; 
9) у разі запровадження нового військового звання. В Положенні є окремі пункти, які застосовуються в особливий період чи під час дії правового режиму воєнного стану.
Відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року оголошено загальну мобілізацію, дія якого продовжено і по сьогоднішній день, в Україні проводяться заходи мобілізації, а тому з 24 лютого 2022 року діє особливий період, у зв`язку з чим нормативні акти застосовуються з певними з обмеженнями та умовами. 
Так, розділом ХIV Положення визначено особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період. 
Відповідно до пункту абз. 2 п. 257 розділу XIV Положення для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення. 
Відповідно до п. 112 Положення військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. 
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: 
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; 
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; 
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують. 
Жодних обмежень визначених п. 112 Положення позивач не навів. 
У довідці військово-лікарської комісії № 2239 від 02.03.2025 визначено військові формування до яких не має обмежень щодо призначення позивача на посади і не передбачено заборони призначення до інших військових формувань, а також певну місцевість – певну частину територій, яка характеризується спільними ознаками. 
В нормативно-правових актах, які регулюють питання призначення на посади військовослужбовців відсутня пряма заборона щодо призначення військовослужбовців з висновками військово-лікарських комісій про придатність до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центра-х, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. 
Необхідність і терміновість переміщення військовослужбовців, визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади. 
Суд також враховує те, що наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) від 04 травня 2025 року № 381 про призначення на посаду не оскаржено позивачем, він не є скасованим, не визнаний незаконним, ув`язку з чим підлягав обов`язковому виконанню.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено істотних порушень порядку проведення відповідачем службового розслідування, які б могли мати прямим наслідком протиправність прийнятого за його результатами оскаржуваного наказу.
Щодо доводів позивача про те, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_8 наказом № 10 від 07.05.2025 виключив позивача зі списків особового складу і не мав повноважень видавати оскаржений наказ № 37 від 22.05.2025, суд такі оцінює критично і вказує, що службове розслідування призначено у зв`язку з відмовою позивача виконувати наказ № 381 від 04.05.2025 про переміщення в іншу військову частину. Оскільки службове розслідування розпочалося відповідно до наказу № 16 від 07.05.2025 і проводилося ІНФОРМАЦІЯ_9 , а позивач не відбув в іншу військову частину у зв`язку з його відмовою, суд вважає, начальник ІНФОРМАЦІЯ_8 правомірно прийняв наказ № 37 від 22.05.2025 про завершення службового розслідування.
Щодо позбавлення премії та невиплати грошового забезпечення позивачу суд вказує таке.
ІНФОРМАЦІЯ_10 перебуває на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Нарахування грошового забезпечення військовослужбовців відокремлених підрозділів здійснюється на підставі наказів начальників районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 визначено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Наказ МОУ № 260). З долучених позивачем до матеріалів справи виписок з банку слідує, що грошове забезпечення йому виплачував ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) № 10 від 07.05.2025 Майора ОСОБА_1 , виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_8 та всіх видів забезпечення. Підставою для видання такого наказу вказано: витяг з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) від 04.05.2025 № 381 (вх. № 303 від 05.05.2025), рапорт підполковника ОСОБА_2 (вх. № 173 від 07.05.2025), акт про відмову від виконання наказу від 07.05.2025 вх. № 616 (а.с. 101). 
Доказів оскарження цього наказу матеріали справи не містять.
Враховуючи зміст наказу та те, що позивач виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_8 та всіх видів забезпечення, підстав для виплати йому грошового забезпечення не було.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Керуючись ст.ст. 19-20,90,139,229,241-246,250,251,255,295 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.
2. Судові витрати розподілу не підлягають. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 )
Відповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )
Відповідач 2: ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 )

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Качур Р.П.