Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року Справа№640/20325/21 

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження) адміністративну за позовною заявою 
ОСОБА_1 
до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (громадянка Республіки Таджикистан), звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 06.11.2020 №80114300005314/352 про відмову в наданні в наданні дозволу на імміграцію; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка та її представник зазначили, що 08 листопада 2019 року до ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області з приводу надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» звернулася громадянка Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспортний документ, що засвідчує особу, № НОМЕР_1 , виданий 18 вересня 2018 року Відділом внутрішніх справ міста Канібадам, Таджикистан), як особа, що є дочкою громадянки України (матір - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Дніпровським РВ ГУМВС України в місті Києві).
Рішенням Центрального міжрегіонального управління ДМС України у місті Києві та Київській області від 06 листопада 2020 року №80114300005314/352 громадянці Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в У країну на підставі ймовірних розбіжностей в анкетних даних заявниці та її матері, громадянки України.
Адвокатом позивача був направлений відповідний запит Надзвичайному і Повноважному послу Республіки Таджикистан в Україні та 05 липня 2021 року представником позивача було отримано довідку про те, що згідно інформації відділення запису актів цивільного стану міста Канібадам Согдийської області (Таджикистан) громадянка Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно є донькою громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Лише після отримання відповіді на адвокатський запит і стало можливим звернення громадянки Таджикистану ОСОБА_1 до суду для захисту своїх прав і свобод, що і було нею зроблено.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.
15 вересня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову з наступних підстав.
У ході перевірки у документах наданих позивачем були встановлені наявні розбіжності у анкетних даних позивача та громадянки України ОСОБА_2 .
Наявність вказаних розбіжностей унеможливлюють підтвердження родинних стосунків вказаних осіб.
13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ “Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду” (далі – Закон № 2825), який набрав чинності 15 грудня 2022 року.
На підставі ст. 1 Закону № 2825 Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідований.
Пунктом 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 2825 (в редакції Закону України від 16 липня 2024 року № 3863-ІХ Про внесення змін до пункту 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду” щодо забезпечення розгляду адміністративних справ” (далі – Закон № 3863), який набрав чинності 26 вересня 2024 року), установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.
До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абз. 4 цього пункту.
Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом № 3863, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом № 3863, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.
До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у справах, розглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, здійснює Київський окружний адміністративний суд.
На підставі п. 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/20325/21 передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.
Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2025 року, справу передано на розгляд судді Кониченку Олегу Миколайовичу.
Ухвалою від 21 квітня 2025 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив прийняти до провадження адміністративну справу № 640/20325/21 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, призначивши її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи розпочато спочатку.
30 квітня 2025 року від відповідача до суду надійшли Додаткові пояснення у справі, у яких зазначив, що 10.09.2021 ЦМУ ДМС, на виконання вказаної ухвали суду забезпечено підготовку та подано до Окружного адміністративного суду м. Києва відзив на позовну заяву ОСОБА_1 і всі наявні письмові докази, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу разом з повноваженнями представника ДМС.
Просив врахувати його позицію при прийняті рішення у справі та відмовити позивачу у задоволенні його адміністративного позову.
З 12 травня 2025 року по 19 травня 2025 року, 22 серпня 2025 року по 12 вересня 2025 року суддя знаходився у щорічній відпустці, з 22 жовтня 2025 року про 24 жовтня 2025 року суддя знаходився у додатковій відпустці, 21 листопада 2025 року суддя знаходився у відпустці, з 22 листопада 2025 року по 28 листопада 2025 року суддя знаходився у відрядженні, з 30 грудня 2025 року по 07 січня 2026 року суддя знаходився у відпустці.
Розглянувши матеріали справи та всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач 08.11.2019 звернулася до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з клопотанням про надання їй дозволу на імміграцію на підставі п. 1 ч.3 ст. 4 Закону, як особа, яка є дочкою громадянки України ОСОБА_2 .
Позивачем були надані первинні документи, які на її думку засвідчували факт родинних зв`язків (стосунків) позивача з громадянкою України ОСОБА_2 .
Відповідачем при розгляді документів, наданих позивачем, були встановлені розбіжності у анкетних даних вищевказаних осіб. Відповідачем була надана до суду копія справи позивача із документами, відповідно до яких, останнім було прийнято спірне рішення.
У відповідності до Свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 27.07.2004, яке складене на російській та таджицькій мові (переклад на українську мову не наданий), між громадянином Нуріддіновим та громадянкою Кароева (таджицька) ОСОБА_3 укладено шлюб. Після укладання шлюбу присвоєні прізвища (таджицькою, російською) ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 .
Так, у перекладі свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_4 від 11.06.1984, наданого позивачем до відповідача, перекладене перекладачем ОСОБА_6 , підпис якої засвідчений Бовбалан Н.Р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 04.11.2019 року її прізвище, ім`я, по батькові вказано - ОСОБА_7 , матері - ОСОБА_8 . Згідно перекладу свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 05.03.2008, наданого позивачем до відповідача, перекладене перекладачем Романовою Валентиною Марківною, підпис якої засвідчений Бовбалан Н.Р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08.11.2019 року, реєстровий номер 9830,9831 - шлюб укладено 10.09.1983 між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (присвоєно прізвище у шлюбі - ОСОБА_10 ). 
Позивачем надана до відповідача копія паспорту громадянина України, який виданий на ім`я ОСОБА_2 (серія ТТ, номер НОМЕР_6 ). 
Вказані розбіжності, у прізвищі заявниці та її матері ОСОБА_11 , імені матері ОСОБА_12 , за позицією відповідача, унеможливлюють підтвердження родинних стосунків позивачки з громадянкою України ОСОБА_2 . 
Крім того, до документів позивача, наданих до заяви позивачки про імміграцію наявна довідка посольства Республіки Таджикістан в Україні та Республіці Молдова № С-30/19.1-109 від 07 листопада 2019 року, складена на російській мові, у якій зазначено, що посольство підтверджує, що « ОСОБА_8 », яка має свідоцтво про народження № НОМЕР_7 від 11.06.1984 року та на російській « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , имеющая паспорт гражданина Украины № НОМЕР_2 от 29.03.2014, является одним и тем же лицом».
Позивачем до позовної заяви долучені: паспорт громадянки Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 від 18.09.2018 року, який виданий ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_13 ; копія паспорту громадянина України, який виданий на ім`я ОСОБА_2 (серія ТТ, номер НОМЕР_6 ); Свідоцтво про народження ОСОБА_8 від 18.03.2008 року, яке складено на таджицькій та російській мові; Свідоцтво про переміну прізвища, імені та по батькові серія НОМЕР_8 від 05.03.2008 року. яке складено на таджицькій та російській мові; Свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 від 05.03.2008 року яке складено на таджицькій та російській мові, де шлюб укладено 10.09.1983 року між гр. ОСОБА_14 (на таджицькій мові) – « ОСОБА_15 » та « ОСОБА_8 » та присвоєно прізвище у шлюбі – ОСОБА_14 (на таджицькій мові) та ОСОБА_16 і ОСОБА_16 (на російській мові); Свідоцтво про народження НОМЕР_4 від 11.06.1984, складене на російській мові прізвище, ім`я, по батькові позивачки вказано на російській мові « ОСОБА_7 », батька « ОСОБА_9 », а матері – « ОСОБА_8 ». 
Позивачем до позовної заяви долучена перекладу свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 05.03.2008, перекладене перекладачем ОСОБА_17 , підпис якої засвідчений Громовою О.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17.10.2016 року, реєстровий номер 3616,3617 - шлюб укладено 10.09.1983 між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (присвоєно прізвище у шлюбі – ОСОБА_10 , ОСОБА_10 ). 
Однак, доказів того, що вказаний нотаріальний переклад Свідоцтва про шлюб був наданий разом із Заявою про надання дозволу імміграцію в Україну від 08.11.2019 року сторонами до суду не надано.
06 листопада 2020 року був складений Висновок за результатами розгляду заяви громадянки Республіки Таджикистан ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну.
У вказаному Висновку встановлені розбіжності, про які зазначено вище у цьому рішенні та відповідачем прийнято Рішення від 06 листопада 2020 року №80114300005314/352, яким громадянці Таджикистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі розбіжностей в анкетних даних заявниці та матері, яка є громадянкою України.
Правовими підставами у відмові визначений пункт 6 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію».
06 листопада 2020 року відповідачем прийняте спірне Рішення про відмову у наданні дозволу на імігрпцію в Україну, правовими підставами у відмові також визначений пункт 6 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію».
Матеріали імміграційної справи містили у собі копію листа від 13 листопада 2020 року (вих. № 8010.6.1-46877/8010.6-20) про направлення рішення позивачу, однак не містять доказів вручення спірного рішення позивачці.
Адвокат позивача звернувся до відповідача із Адвокатським запитом від 14 січня 2021 року (вих.№01/01) з проханням надати інформацію щодо дозволу на імміграцію ОСОБА_1 .
Листом відповідача «Про розгляд адвокатського запиту» на від 21.01.2021 року № 8010.6.1-2761/80.2-21, Рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію направлено на адресу адвоката.
Адвокат позивача звернувся до відповідача із Адвокатським запитом від 30 січня 2021 року (вих.№11) з проханням надіслати матеріали, які стали підставою для прийняття рішення про відмову, не тільки рішення від 06 листопада 2020 року, а й безпосередньо висновок із викладенням усіх обставин справи.
Листом відповідача «Про розгляд адвокатського запиту» від 11.02.2021 року № 8010.6.1-6044/80.2-21, відповідач повідомив адвоката, що за результатами розгляду запиту повторно повідомляє, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 06 листопада 2020 року на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» прийнято рішення (№ 80114300005314/352) про відмову у наданні громадянці Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дозволу на імміграцію в Україну.
Разом з цим, відповідач надіслав на адресу представника позивача запитувану копію висновку складеного за результатами розгляду заяви громадянки Республіки Таджикистан ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну.
Адвокат позивача звернувся із адвокатським запитом до Надзвичайного і Повноважного посла Республіки Таджикистан в Україні № 01/01 від 06 березня 2021 року, відповідно до якого просив сприяння в отриманні вичерпної інформації щодо анкетних даних, як його довірительки ОСОБА_1 , так ї її матері - ОСОБА_2 , та підтвердження родинних зв`язків, а саме відповіді на питання: 
- Чи являється однією й тією ж особою ОСОБА_18 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 ?
- Чи вбачається прямий родинний зв`язок між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ?
Інформація потрібна для надання юридичної допомоги при зверненні громадянки Республіки Таджикистан ОСОБА_1 до суду для захисту її законних прав і свобод.
Посольством Республіки Таджикистан в Україні та Республіці Молдова, за підписом аташе Посольства Республіки Таджикистан в Україні була надана Довідка № С-30/21.1-91 від 05 липня 2021 року на російській мові у якій було зазначено наступне: «Консульский отдел Посольства Республики Таджикистан в Украине настоящим подтверждает, что по информации отделения записи актов гражданского состояния города Канибадам Согдийской области, гражданка Республики Таджикистан ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 действительно является дочерью гражданки Украины ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ».
Після чого позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доказам, наданими сторонами суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до статті 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець – особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Статтею 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.
Згідно з частинами першою та чотирнадцять статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до відповідача із заявою про імміграцію ) іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства врегульовано Законом України від 07.06.2001 № 2491-III «Про імміграцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Приписами статті 1 Закону України «Про імміграцію» визначено, що імміграція – це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант – іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію – рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.
Пунктом 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію» визначено, що квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.
Пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію надається поза квотою імміграції : одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.
Стаття 9 Закону України «Про імміграцію» встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.
Крім документів, визначених у цій статті у відповідності до пункту 4 частини сьомої статті 9 Закону України «Про імміграцію» для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону подаються копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України.
Згідно до ч. 11 ст. 9 Закону України «Про імміграцію», термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 10 Закону дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України.
Відповідачем у документах, якими засвідчувалися родинні стосунки громадянки Таджикистану ОСОБА_1 з громадянкою України ОСОБА_2 встановлені розбіжності у анкетних даних вищевказаних осіб, а саме невідповідність прізвищ « ОСОБА_20 » у доньки та « ОСОБА_10 » у матері, а також імені матері.
Надані документи, які були долучені до заяви позивачки про імміграцію та перекладені перекладачами, підпис яких засвідчений нотаріусами України, та надані додатково до позовної заяви документи, мають розбіжності про що вказано судом вище у цьому рішенні, з урахуванням Довідки Посольства від 07.11.2019 року (не перекладена на українську мову).
Описані судом документи свідчать що викладені у них прізвища таджицькою та російською мовою мають відмінності, що можливо є особливостями таджицької мови у перекладі на інші мови.
Суд зазначає, що процесуальним та матеріальним законодавством України не віднесено до повноважень адміністративного суду здійснення перекладу документів із іноземних мов на українську мову.
Надані до суду документи Посольства Республіки Таджикистан в Україні та Республіці Молдова, які були долучені позивачкою та її представником до позовної заяви (крім Довідки Посольства від 07.11.2019 року № С-30/19.1-109) не були предметом дослідження та оцінки відповідачем, а тому не можуть слугувати у цій справі, як первинні докази. 
Суд звертає увагу позивачки та її представника що до повноважень адміністративних судів України не віднесено розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 350 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами.
Надані позивачкою та її представником документи, в тому числі і надані Посольством Республіки Таджикистан в Україні та Республіці Молдова, можуть бути доказами при розгляді справи у порядку окремого провадження за нормами Цивільно-процесуального кодексу України у місцевому загальному суду при встановленні родинних відносин між фізичними особами.
Тому суд вважає, передчасним визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 06.11.2020 №80114300005314/352 про відмову в наданні в наданні дозволу на імміграцію; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію, оскільки місцевим загальним судом поки не встановлений факт родинним зв`язків між позивачкою та ОСОБА_2 .
З огляду на вкладене у задоволенні позовної заяви повинно бути відмовлено. 
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України у суду відсутні. 
Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову громадянки Республіки Таджикистан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.11.2020 №80114300005314/352 про відмову в наданні в наданні дозволу на імміграцію; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію – відмовити.
Повний текст рішення складено та підписано 06 лютого 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/). 

Суддя О.М. Кониченко