ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 р. 	Справа № 520/8851/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.10.25 по справі № 520/8851/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2, частини 4, статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Державної Прикордонної Служби , розглянути по суті та прийняти обґрунтоване рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 26.03.2025 щодо звільнення з військової служби згідно з пп «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХП «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент подання рапорту), як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька - ОСОБА_2 - інвалід 2 групи та його мати - бабусі ОСОБА_3 .
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відмова у звільненні позивача за сімейними обставинами є неправомірною та такою, що порушує законні права та інтереси позивача. Підстави звільнення військовослужбовців регламентує ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та надав всі підтверджуючі наявність підстав для звільнення документи. Таким чином, на думку позивача, він має всі встановлені законодавством підстави для звільнення з військової служби. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та прийняти відповідне рішення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. 
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/8851/25 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у матеріалах справи відсутня копія рапорту позивача про звільнення з військової служби, натомість містить лише фотознімок екрана комп`ютера, на якому від руки зроблено напис «рапорт». Вважає, що відсутні підстави про наявність факту подання позивачем відповідного рапорту, оскільки подане зображення не може вважатися належним та допустимим доказом у розуміння статей 73,74,94 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Щодо законних дій НОМЕР_2 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) під час розгляду рапорту позивача про звільнення вказує, що 26.03.2025 року за вх. №02.7/17277/25-Вн солдат ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення з лав Державної прикордонної служби України у зв`язку з сімейними обставинами, відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» а саме необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сімї першого чи другого ступеня споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. 
Разом з тим, протоколом № 07 засідання атестаційної комісії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09 квітня 2025 року залишено без реалізації рапорт від 26.03.2025 року за вх.№ 02.7/17277/25-Вн солдата ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують відповідні родинні зв`язки, довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією не містить рекомендації щодо необхідності постійного догляду та відсутні документи, що підтверджують відсутність в військовослужбовця інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків).
Стосовно документів, які були подані позивачем для звільнення вказує, що довідка до акту огляду медико-соціального експертною комісією не містить рекомендації щодо необхідності постійного догляду, а з огляду на судову практику, Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене Постановою КМУ від 03 грудня 2009 року №1317, Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ від 09.04.2008 року №189, звільнення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою старше 18 років, повинно підтверджуватись лише відповідним висновком медико-соціальної експертної комісії, а не висновком лікарської-консультативної комісії закладу здоров`я.
Тим самим, при поданні позивачем рапорту на звільнення до Військової частини НОМЕР_1 у відповідному висновку медико-соціальної експертної комісії не зазначено необхідності постійного догляду за батьком військовослужбовця.
Крім того, згідно з долучених до рапорту документів відсутні документи, які б підтверджували те, що член сім`ї першого ступеня спорідненості, яким є батько позивача, є особою з інвалідністю I або II групи. Також, таких документів не подано до суду першої інстанції для подальшого розгляду справи.
Також вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду матеріалів, які були додані до рапорту позивачем для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, позивачем не надано НОМЕР_2 прикордонному загону (військовій частині НОМЕР_1 ) жодних документів, які б підтверджувати відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, здатних забезпечити догляд за його батьком, що є обов`язковою умовою для звільнення з військової служби в період дії воєнного стану за сімейними обставинами відповідно до вимог чинного законодавства.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у них доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком позивач. 
26.03.2025 ОСОБА_1 подано до командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами згідно п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Рішенням атестаційної комісії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09.04.2025 відмовлено в задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 26.03.2025 №02.7/17277/25-Вн, оскільки надані документи не підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби, а саме: відсутні документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки; довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією не містить рекомендації щодо необхідності постійного догляду; відсутні документи, що підтверджують відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення ( рідних братів, сестер та онуків).
Позивач не погодившись з вказаними діями, звернувся до суду з цим позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було прийнято відповідного рішення за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон України № 2232-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону України № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону України № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України № 2232-XII).
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України № 2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України № 2232-XII.
За змістом підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану, зокрема, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В силу положень пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України № 2232-XII, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (абз. 12).
Частиною сьомою статті 26 Закону України № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008 у редакції станом на дату подання рапорту - 08.06.2024), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.
Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України № 2232-XII подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме:
у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:
документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).
Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону України № 2232-XII.
Згідно абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, під час дії воєнного стану, зокрема: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
З аналізу наведених норм слідує, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин для звільнення військовослужбовця з військової служби.
Колегія суддів зазначає, що позивач звернувся до суду з проханням зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Державної Прикордонної Служби, розглянути по суті та прийняти обґрунтоване рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , щодо звільнення з військової служби згідно з пп «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХП «Про військовий обов`язок і військову службу» .
Таким чином, предметом спору в даній справі, є розгляд рапорту та прийняття відповідного рішення за результатом розгляду рапорту.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.
Однак, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме витягом з протоколу №07 засідання атестаційної комісії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09 квітня 2025 року, з якого вбачається, що за результатом розгляду рапорту ОСОБА_1 від 26.03.2025 №02.7/17277/25-Вн, прийнято рішення про відмову в задоволенні рапорту.
При цьому колегія суддів зауважує, що оскільки позивач не заявляє вимоги щодо оскарження рішення про відмову в задоволенні рапорту, а оскаржує бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту по суті, то сама відмова у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби, не є предметом розгляду в даній справі та не підлягає оцінці судом апеляційної інстанції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, у зв`язку з тим, що відповідачем виконано свій обов`язок щодо розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 по справі №520/8851/25 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови, якою позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 по справі № 520/8851/25 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова