УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження

03 грудня 2025 року  
м. Київ
справа №360/660/25
адміністративне провадження №К/990/47614/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року
у справі №360/660/25
за позовом ОСОБА_1 
до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області
про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернулася до адміністративного суду з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», що оформлено довідкою про невизнання інвалідом без номера, без дати, видана ОСОБА_1 , оглядалась ІНФОРМАЦІЯ_1 заочно;

- визнати протиправним та скасувати рішення №232350005997 від 31 грудня 2024 року про перерахунок пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області позивачу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 01 січня 2025 року перерахунок пенсії та продовжити виплату пенсії ОСОБА_1 згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №646763 від 13 лютого 2023 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», оформлене довідкою форми №167/о про невизнання ОСОБА_1 інвалідом, заочний огляд 13 грудня 2024 року.

Зобов`язано Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» провести повторно медико-соціальну експертизу щодо ОСОБА_1 у відповідності до вимог Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності та з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 19 листопада 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судового рішення, зазначеними у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадках: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суди першої і апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статей 19, 46 Конституції України, пункту 13 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від           03 грудня 2009 року №1317 (далі - Положення №1317) (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 р. №83 і від 03 грудня 2009 р. №1317» від 08 листопада 2024 року №1276 (далі - Постанова КМУ №1276)), пункту 8 Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 26 жовтня 2024 року №1809 (далі - Положення №1809) (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2024 року №1900 (далі - наказ МОЗ №1900)), Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №167/о «Довідка про невизнання інвалідом», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від          30 липня 2012 року №577 (далі - Інструкція №577), без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 липня 2018 року у справі №821/3514/15-а, від 26 лютого              2019 року у справі №813/1169/16, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19, за відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій, скасувавши рішення про невизнання особи інвалідом, протиправно зобов`язали відповідача провести повторну медико-соціальну експертизу, оскільки позивач не заявляв такої вимоги, а такий спосіб захисту є неефективним та погіршує її становище, що, своєю чергою, змушує його проходити процедуру переогляду без наявності на те законних підстав (відсутності відповідних процесуальних рішень слідчих органів на момент виникнення спірних правовідносин).

Скаржник наголошує, що суди не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 липня 2018 року у справі №821/3514/15-а, згідно з яким суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав сторін, однак за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду. 

Судами не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19, про те, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити негайне поновлення порушеного права та призводити до потрібних позивачу результатів; ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до необхідних змін в обсязі прав, не відповідає цьому поняттю.

Скаржник вказує, що визнання протиправним та скасування судом рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії (оформленого довідкою №167/о) мало б наслідком автоматичне скасування похідного від нього рішення пенсійного органу про припинення виплати пенсії. Відмова судів у задоволенні позовної вимоги щодо скасування рішення пенсійного органу, на його думку, є помилковою.

При цьому судами не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від                  26 лютого 2019 року у справі №813/1169/16, у якому зазначено, що правові акти індивідуальної дії, прийняті на підставі скасованих або визнаних неправомірними інших рішень (похідні акти), підлягають скасуванню, оскільки втрачають свою правову підставу (принцип «ex tunc»).

Скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 13 Положення №1317 (у взаємозв`язку зі змінами, внесеними Постановою КМУ №1276 та наказом МОЗ №1900).

Необхідність формування правового висновку полягає у вирішенні питання: чи мають право органи медико-соціальної експертизи (зокрема Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України) проводити перевірку обґрунтованості рішень міжрайонних комісій та скасовувати їх на підставі листів правоохоронних органів (Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань), якщо такі листи були складені та надіслані до набрання чинності нормативно-правовими актами, які надали повноваження проводити такі перевірки саме на підставі запитів правоохоронних органів щодо міжрайонних комісій.

Скаржник стверджує, що на момент складання листів правоохоронних органів від 04 та від             06 листопада 2024 року законодавство не передбачало повноважень Центральної комісії перевіряти міжрайонні комісії за такими запитами, оскільки відповідні зміни набрали чинності лише 12-13 листопада 2024 року.

Водночас скаржник наголошує на відсутності висновку Верховного Суду щодо того, чи є чинним та законним рішення (довідка про невизнання інвалідом), якщо воно скріплене печаткою установи (ЦМСЕК МОЗ України), назва якої не відповідає офіційному найменуванню комісії згідно з Положенням №1809, та чи має право Центральна комісія видавати довідку форми №167/о, якщо Інструкція №577 не передбачає ведення такої форми саме Центральною комісією МОЗ.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить Верховний Суд скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, враховуючи доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, а також положення статті 129 Конституції України, якою передбачено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року, з метою з`ясування правильності застосування судами першої і апеляційної інстанцій положень статей 19, 46 Конституції України, пункту 13 Положення №1317 (в редакції Постанови КМУ №1276), пункту 8 Положення №1809 (у редакції наказу МОЗ №1900), Інструкції №577, перевірки необхідності врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 липня         2018 року у справі №821/3514/15-а, від 26 лютого 2019 року у справі №813/1169/16, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 та з метою формування відповідного правового висновку Верховним Судом.

Верховний Суд також зазначає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Судом перевірено зарахування судового збору на рахунок Державної казначейської служби України.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі №360/660/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

3. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

4. Роз`яснити учасникам справи, що у разі невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 145 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                    В.М. Кравчук

                                                                                                    С.М. Чиркін