П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
——————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/24727/25	

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,
повний текст судового рішення
складено 26.09.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до товариства з обмеженою відповідальністю «ОД-РІТЕЙЛ» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі – позивач, Фонд соцзахисту інвалідів) звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОД-РІТЕЙЛ» (далі – відповідач, ТОВ «ОД-РІТЕЙЛ»), в якому просило суд:
- стягнути з ТОВ «ОД-РІТЕЙЛ» адміністративно-господарські санкції та пеню у сумі 89920,41 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що відповідачем невиконано норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік. Середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 17 осіб, таким чином, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» складає - 1 особу, тобто відповідач повинен був створити 1 робоче місце, проте не було створено жодного. Також позивач зазначив, що за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте нею у 2024 році, відповідач до 15.04.2025 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 86048,61 грн., на які через несплату нарахована пеня в розмірі 3871,80 грн.. Оскільки вищезазначені суми відповідачем не сплачено, утворилася заборгованість у розмірі 89920,41 грн..
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Фонд соцзахисту інвалідів подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ТОВ «ОД-РІТЕЙЛ» склала 17 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 0 осіб, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» 0 осіб, фонд оплати праці штатних працівників 1462826,40 грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника 86048,61 грн., сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю 86048,61 грн..
Позивачем направлено на адресу відповідача претензію, в якому висловлено прохання до відповідача самостійно сплатити вказану суму штрафу. Однак відповідачем заборгованість не сплачена.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано докази того, що ним було створено робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформовано відповідні установи про наявність відповідних вакантних робочих місць, тобто, не допущено правопорушення, яке є підставою для застосування до нього відповідальності, визначеної ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Перевіряючи висновки суду першої інстанції по суті спору, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №875-XII) забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Відповідно до ч.3 ст.18 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частинами 1 та 2 ст.19 Закону №875-ХІІ визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю.
У відповідності до ст.20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.
Частиною 3 ст.18-1 Закону №875-XII визначено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №70 на реалізацію статей 19, 20 Закону №875-XII затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, відповідно до п.2 якого звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою дата на поштовому штемпелі.
Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
На реалізацію цих норм Закону №5067-VI наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022 року №827-22 затверджений Порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».
Відповідно до розділу І Порядку №827-22: Форма №3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Форма №3-ПН може подаватися роботодавцем в електронній формі (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника / фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним (нею) особи).
Отже, враховуючи наведені норми, відповідачем разом з відзивом на позовну заяву було надано до суду скан-копію Звітності «Інформація по попит на робочу силу (вакансії)» за формою №3-ПН, з якої вбачається, що звітність була подана в рахунок працевлаштування осіб з інвалідністю у паперовій формі до Інгульського управління МФ МОЦЗ 23.08.2024 року.
З вказаної скан-копії Звітності вбачається, що ТОВ «ОД-РІТЕЙЛ» має 2 вакантних місця за посадою Мерчендайзер на які потрібні особи з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вказана звітність прийнята 02.09.2024 року під підпис консультантом роботодавця Інгульського управління МФ МОЦЗ – Марченко І.В. (відповідальна особа центру занятості).
Також відповідачем надано докази відправлення вказаної Звітності у паперовій формі до Миколаївського міського центру зайнятості засобами поштового зв`язку 23.08.2024 року через «ДКД» Миколаїв.
Позивач не заперечує подання відповідачем вказаної звітності.
Тобто, відповідачем було надано до суду доказ про подання звіту за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».
Разом з цим, позивач не спростував належними до допустимими доказами подачу відповідачем звітності за формою №3-ПН.
Відповідно до ч.2 ст.20 Закону №875-XII порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Відповідно до ч.4 ст.20 Закону №875-XII адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
Адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та податковим законодавством України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду наведеною в постановах від 31.10.2019 року у справі №823/1821/18, від 18.06.2020 року у справі №813/1826/16, від 14.02.2018 року у справі №820/2124/16, від 28.02.2018 року у справі №807/612/16 підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.
При цьому, слід зазначити, що Законом №875-XII визначено працевлаштування інвалідів шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування особи з інвалідністю.
Отже, оскільки відповідачем було створено робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю та своєчасно, в повному обсязі проінформовано відповідні установи про наявність відповідних вакантних робочих місць, надано до суду відповідні докази, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем не допущено правопорушення, яке є підставою для застосування до нього відповідальності, визначеної ст.20 Закону №875-XII, суд вважає, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що відповідач подав звітність №3-ПН у вересні 2024 року, хоча законодавством чітко встановлено, що Форма №3-ПН подається за наявності попиту на робочу сила не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії, тобто відповідач повинен був звернутися до Центру занятості ще у квітні 2024 року, оскільки саме в квітні штатна кількість працівників зросла до 21 особи.
Колегія суддів не приймає такі доводи апелянта, оскільки апелянтом не надано до суду будь яких доказів того, що штатна кількість працівників відповідача у квітні 2024 року зросла до 21 особи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги Фонду соцзахисту інвалідів не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322. ст.325, ст.328 КАС України апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія