ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1184/26 Справа № 932/9186/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.,
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В., 
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Губа Валерія Валеріївна на рішення Центрального районного суду м. Дніпра від 28 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про зобов`язання зробити перерахунок, за зустрічним позовом Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Єдаменко С.В., повний текст рішення складено 08 вересня 2025 року),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про зобов`язання зробити перерахунок, в якому просила зобов`язати відповідача здійснити їй помісячний перерахунок за послуги постачання та розподілу електричної енергії за період з 20.12.2021 року по 01.11.2023 року і надати примірник помісячного перерахунку за послуги з постачання та розподілу електричної енергії за період з 20.12.2021 року по 01.11.2023 року включно.
13 лютого 2025 року Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради звернулось зі зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства заборгованість за надані комунальні послуги відповідно особового рахунку НОМЕР_1 , теплопостачання, вартість електроенергії яка використана на підігрів теплоносіїв та обігрів кімнат гуртожитку, в розмірі 11 174,06 грн, інфляційне збільшення в сумі 10 725,10, штрафні санкції в сумі 2 3526,66 грн., а всього 24 255,82 грн.
Рішенням Центрального районного суду м. Дніпра від 28 серпня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про зобов`язання зробити перерахунок – відмовлено.
Зустрічну позовну заяву Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради заборгованість за надані комунальні послуги відповідно особового рахунку НОМЕР_1 , теплопостачання, вартість електроенергії яка використана на підігрів теплоносіїв та обігрів кімнат гуртожитку, в розмірі 11 174 грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн., а разом 14 202 гривні 06 копійок.
В решті позову – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника Губу В.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначено, що воно повністю не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також було ухвалено без належного дослідження всіх обставин справи.
Мотивована скарга тим, що позивач як внутрішньо переміщена особа на підставі угоди № 11 від 01.10.2021 р. була забезпечена місцем у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Через необхідність догляду за хворим братом з 20.12.2021 р. по 01.11.2023 р. фактично не проживала у гуртожитку. Після повернення позивачем було виявлено нарахування за комунальні послуги (зокрема за електроенергію, яка у гуртожитку споживається централізовано для підігріву теплоносіїв) на суму понад 6000 грн.
Теплопостачання в гуртожитку включає витрати електроенергії для підігріву теплоносіїв та опалення кімнат. Фактично спір стосується саме електроенергії, якою позивач не користувалася у період своєї відсутності, тому її нарахування суперечить наведеним нормам.
Угода № 11 (п. 5.11) передбачає оплату за фактично спожиті послуги, а не за нормами незалежно від споживання. Суд першої інстанції фактично відмовив у застосуванні договірного порядку та визнав підставними нарахування за так звану теплову енергію, не розмежувавши, що ця «теплова енергія» є витратами на електроенергію для опалення та не була спожита позивачем.
Суд І інстанції задовольняючи зустрічний позов, проігнорував, що сума, заявлена до стягнення, включає витрати на так зване теплопостачання, у яке входить електроенергія, а КП «Жилсервіс-5» не надало жодних актів приймання-передачі, показників лічильників чи інших доказів того, що ця теплова енергія/електроенергія була подана саме до кімнати № 46 і фактично спожита позивачем.
ОСОБА_2 просила рішення Центрального районного суду м. Дніпра від 28.08.2025 року скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного.
Від КП «Жилсервіс-5»ДМР надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що теплоносії на гуртожитк за адресою Архітектурний 2 м. Дніпро надаються за допомогою електро котла та обліковуються лічильником, та розподіляється на всіх мешканців гуртожитку. Свою відсутність в кімнаті для внутрішньо переміщених осіб більш встановленого строку згідно 6 місяців Позивач обгрунтовує ніби-то хворобою брата інваліда 1 групи ОСОБА_3 , на підтвердження цього надає довідку №177 від 26.10.2023 року посвідчену печатями «поликлинического-терапевтического отделения» не існуючої луганської народної республіки, просило оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Учасники справи у судовому засіданні доводи своїх вимог та заперечень підтримали та просили їх задовольнить.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки №1203-4727 від 01 лютого 2018 року ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою. (а.с.11)
01 жовтня 2021 року між КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР та ОСОБА_1 укладено угоду № 11 про забезпечення тимчасового розміщення внутрішньо переміщених осіб у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб. (а.с.14-15)
Згідно довідки № 177 від 26 жовтня 2023 року, виданою Державною установою «Старобільське територіальне медичне об`єднання» ЛНР ОСОБА_1 перебувала на обліку по догляду за інвалідом ОСОБА_3 з 20.12.2021 року по 26.10.2023 року. (а.с.20)
01 листопада 2023 року між КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР та ОСОБА_1 укладено угоду № 11 про забезпечення тимчасового розміщення внутрішньо переміщених осіб у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб. (а.с.16-17) 
Також місцевим судом встановлено, що згідно повідомлень на оплату житлово-комунальних послуг за грудень 2021 р., січень 2022 р., лютий 2022 р., березень 2022 р. та особистим рахунком НОМЕР_1 ОКВ ОСОБА_1 вбачається, що відповідачка не сплатила борг за теплову енергію. (а.с.а.с.74-75, 82-85).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що споживач за період тимчасової відсутності має право на неоплату комунальних послуг крім постачання теплової енергії та задовольняючи частково зустрічний позов дійшов висновку про наявну у ОСОБА_1 заборгованість за отриману теплову енергію.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду.
Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Так, з урахуванням положень ст.ст. 15, 16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про зобов`язання виключити заборгованість за послуги.
Відповідно до ст.1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Згідно ч.1 і п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
.У відповідності до ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року по справі № 712/8916/17 висловлена правова позиція, відповідно до якої факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України Про житлово-комунальні послуги.
Відповідно ст. 1 Закону України Про теплопостачання, споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. У вказаній статті також визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Згідно з Правилами надання населенню послуг теплопостачання і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату за спожиту теплову енергію.
Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ст. 1 Закону).
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ст. 1 Закону).
Статтею 5 Закону визначено перелік житлово-комунальних послуг.
Так, комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Статтею 7 Закону визначено права і обов`язки споживачів.
Так, споживач має право: 1) одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; 2) без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; 3) на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна); 4) на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; 5) на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; 6) на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; 7) отримувати від управителя, виконавців комунальних послуг штраф у розмірі, визначеному договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, за перевищення нормативних строків проведення аварійно-відновних робіт; 8) на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у встановленому законодавством порядку; 9) складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт; 10) без додаткової оплати отримувати від виконавця відповідної послуги чи іншої уповноваженої на розподіл комунальної послуги особи детальний розрахунок розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку; 11) без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі; 12) у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; 13) розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.
Індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 2) своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; 3) забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; 4) власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; 6) дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм; 7) допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку; 8) дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; 9) забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період; 10) у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг; 11) інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором; 12) надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.
Відповідно до ст. 9 Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.
Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як було встановлено матеріалами справи та не заперечується учасниками справи, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою з 07.09.2021 року. На підставі угоди про забезпечення тимчасового розміщення внутрішньо переміщених осіб у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра позивачці було надано ліжко-місце в будинку АДРЕСА_1 на строк 6 місяців.
01 жовтня 2021 року між КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР та ОСОБА_1 укладено угоду № 11 про забезпечення тимчасового розміщення внутрішньо переміщених осіб у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб.
Як на підставу для здійснення їй перерахунку заборгованості, позивачка посилалась на те, що була відсутня у період з 20.12.2021 по 01.11.2023 у гуртожитку, фактично не споживала комунальну послугу з електропостачання, а отже зобов`язання з оплати у цей період відсутні, однак колегія суддів вважає дане твердження посилковим, оскільки як було з`ясовано місцевим судом, що опалювання кімнати здійснюється за допомогою електроенергії, яка централізована подається до гуртожитку і в подальшому до кімнат, вузли обліку контролю споживання відсутні, а отже апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що згідно ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Враховуючи викладене, з урахуванням імперативної норми Закону, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для перерахування заборгованості, оскільки без приладу обліку неможливо встановити чи користувався споживач послугами чи не.
Крім того, апелянтом не надано належним доказів свого не проживання у гуртожитку у спірний період.
Що стосується зустрічного позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту енергію, то апеляційний суд вважає, що наданий Комунальним підприємством розрахунок заборгованості за період з 01.02.2018 року по 11.02.2025 року стороною апелянта належним чином не спростований так і як остання не підтвердила, що погашала заборгованість у спірний період.
Також слід зазначити, що з долученого відповідачем за первісним позовом розрахунку заборгованості за особовим рахунком НОМЕР_1 , споживачем в якому вказано ОСОБА_1 станом на 11.2025 року наявна непогашена заборгованість у розмірі 16721, 27 грн., а отже вимоги зустрічного позову є слушними та відповідають обставинам справи.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм як матеріального та процесуального права, та із наданням певної правової оцінки відносинам які виникли між учасниками справи.
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу у  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Центрального районного суду м. Дніпра від 28 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська 

Повний текст судового рішення складено 5 лютого 2026 року.

Головуючий-суддя         О.В. Халаджи