Номер провадження: 22-ц/813/1707/26 
Справа № 523/19718/23
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 
на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 січня 2025 року, ухвалене Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Сувертак І.В. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач 29.10.2023 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що 17.02.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що складений актовий запис № 62 та видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.11.2020 у справі № 523/13925/20 розірвано.
За час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, 08.07.2009.
У період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набуто квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яку оформлено на ОСОБА_2 .
Ринкова вартість вищевказаної спірної квартири станом на день подання позовної заяви складає 1575418,79 грн, що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 201-20231016-0006769185 від 16.10.2023, виконаною на сайті Фонду державного майна України.
Позивач зареєстрована у спірній квартирі, та разом із їх спільним із відповідачем сином проживала у даній квартирі до 13.05.2022, після чого через війну в країні та загрозу їх життю та здоров`ю змушені були виїхати за кордон.
Із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ст. 60, ч. 1 с. 61 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України позивач ОСОБА_1 просила у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя – залишено без задоволення. 
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси 27.01.2025 у справі № 523/19718/23 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача ОСОБА_2 .
Доводами апеляційної скарги є те, що:
- в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявна актуальна інформація і щодо належності квартири, і щодо дати набуття такої квартири у власність відповідачем, що в свою чергу напряму вказує про належність такого доказу предмету доказування;
- в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказує, що «Позивачка та її адвокат Цимбал С.Ю. не звертались до суду з відповідними заявами щодо витребування (забезпечення) будь-яких доказів», однак, з цього приводу скаржник наголошує, що позивач та її представник не звертались до суду із заявою про витребування будь-яких доказів саме через те, що стороною позивача разом з позовом було надано всі необхідні належні та допустимі докази, а саме Інформаційну довідку;
- судом взагалі не було взято до уваги та не надано належної оцінки заяві представника відповідача адвоката Шалару Олексія Ілліча про розгляд справи без участі від 21.01.2025, яка надійшла через систему Електронний суд 21.01.2025, в якій зазначено, що сторона відповідача не заперечує проти розподілу спільного сумісного майна, а саме квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
В судове засідання сторони, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися, зокрема: представник позивачки ОСОБА_6 адвокат Цимбал С.Ю. подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, останній повідомлений в Електронному кабінеті про розгляд справи, про що свідчить довідка про доставку документу до електронного кабінету: 18.12.2025 4:44:35 (а.с. 110), відповідач повідмовлений у відповідності до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки за зареєстрованою в установленому законом порядку адресою повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 111).
Вказане відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.02.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що складений актовий запис № 62 та видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 14).
За час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, 08.07.2009 (а.с. 17).
10.11.2020 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/13925/20, шлюб зареєстрований 17 лютого 2007 р. у відділі РАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 62, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 15-16).
Згідно інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 351942893 від 26.10.2023, за параметрами запиту: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 16430205, тип майна: квартира, загальна площа 65,1 кв.м, житлова площа: 38,9 кв.м, загальна вартість нерухомого майна: 45074 грн, технічний опис майна: трикімнатна квартира, належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , частка власності: 1/1, дата прийняття рішення – 19.09.2008, на підставі договору купівлі-продажу, р. № 8019, 16.09.2008, Гребенюк І.М., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу (а.с. 18-19).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з ненадання стороною позивача належних та допустимих доказів належності квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , сторонам по справі та, в тому числі, відповідачу ОСОБА_2 .
Суд не прийняв як належний доказ належності нерухомого майна інформаційний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 351942893 від 26.10.2023 року, оскільки зазначений витяг носить лише інформаційний характер, який отримано на запит адвоката Цимбала С.Ю., а позивачка та її представник не звертались до суду з відповідними заявами щодо витребування (забезпечення) будь-яких доказів.
Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Положення ст. 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (постанова КЦС від 27 грудня 2024 року у справі № 726/679/20).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).
Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)).
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відчуження частки цього майна на публічних торгах без згоди іншого з подружжя порушує право останнього як співвласника на вільне користування і розпорядження нерухомим майном (постанова КЦС ВС від 01.04.2020 у справі № 462/518/18 ).
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода надання ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 2-3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України).
Змагальність цивільного процесу передбачає активну процесуальну позицію сторін в справі та, відповідно, покладає обов`язки на учасників подавати докази, клопотання, заяви, вчиняти відповідні процесуальні дії з метою доведення власної позиції та спростування позиції опонента. Роль суду за концепцією змагального процесу полягає у балансуванні інтересів сторін, сприянні в реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників справи тощо. При цьому суд наділяється активною процесуальною позицією лише в деяких виключних випадках з огляду на характер та предмет спору. В інших випадках за загальним правилом саме на сторони покладається обов`язок вчинення процесуальних дій з метою доведення відповідної позиції.
Відповідаючи на довід апеляційної скарги про те, що спірна квартира була придбана сторонами в період шлюбу та зареєстрована на ім`я відповідача, про що свідчить вищезазначена інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який судом помилково не взято до уваги у якості належного та допустимого доказу у розумінні вимог ст. 77, 78 ЦПК України, колегія суддів погоджує таке, оскільки вказана довідка з достовірністю підтверджує як реєстрацію нерухомого майна на ім`я одного з подружжя в період шлюбу сторін, так і підставу такої реєстрації – договір купівлі-продажу, що за змістом ст. 57 СК України виключає віднесення такого до особистої приватної власності дружини, чоловіка.
Помилковим є неприйняття судом у якості належного та допустимого доказу Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, адже саме такий доказ з достатністю та достовірністю підтверджує факт набуття спірної квартири під час перебування сторін у шлюбі, і такий доказ у відповідності до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підтверджує наявне у відповідача речове право на спірне нерухоме майно.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач в особі свого повноважного представника адвоката Шалару О.І. просив розглядати справу без участі сторони відповідача, не заперечував проти розподілу спільного сумісного майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , також не заперечував проти визнання права власності на вищезазначеної квартири за позивачкою та визнання за кожною із сторін по квартири (а.с. 70-72).
Вказане свідчить про фактичне визнання відповідачем позовних вимог, що за змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, якщо таке не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Лише у такому разі суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи.
Отже, відповідачем жодним чином не лише не спростовується презумпція спільності сумісності набутого у шлюбі майна, а й підтверджується таке не запереченням визнання за позивачкою із іншим з подружжя права власності на такого спільного сумісного майна, набутого у шлюбі.
Зазначення відповідачем про необхідність визнання права власності на частину як за позивачкою, так і за ним не спростовує визнання ним позову, адже за відповідачем у разі задоволенні позову залишається зареєстрованим право власності на частину, оскільки згідно п. 54-3 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), у разі визначення частки одного із співвласників у праві спільної сумісної власності державний реєстратор під час проведення державної реєстрації права спільної часткової власності такого співвласника проводить державну реєстрацію спільної часткової власності і щодо іншого (інших) співвласника (співвласників) виходячи із принципу їх рівності. В даному випадку – на підставі судового рішення з визначенням частки кожного із подружжя.
Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними та такими, що заслуговують на увагу.
Крім того, тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)).
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року в справі № 755/4429/22 (провадження № 61-17782св23)).
Тому, діючи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню із ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою цієї статті передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7877,09 грн (а.с. 5), а за подання апеляційної скарги – 9452,53 грн (а.с. 96), який з огляду на задоволення позовних вимог у загальному розмірі 17329,62 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Цимбала Сергія Юрійовича задовольнити.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) право приватної власності на 1/2 частину квартири, реєстраційний номер майна: 16430205, тип майна: квартира, загальна площа 65,1 кв.м, житлова площа: 38,9 кв.м, технічний опис майна: трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 17329,62 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 27 січня 2026 року 

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова