ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 Справа № 917/2245/25 
м. Полтава
Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» (адреса: 37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. М.Грушевського, 16, оф. 1, ЄДРПОУ 36770300)
до відповідача: Фермерського господарства «ВІКА-5» (адреса: 39152, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Сушки, вулиця Павших Героїв, будинок 7, ЄДРПОУ 35360671)
про стягнення 104 421,22 грн
Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.
Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 104 421,22 грн заборгованості за договором поставки на умовах товарного кредиту № ГА-278 від 21.06.2024, з яких: 48468,47 грн – основний борг, 14010,71 грн – пеня, 9693,69 грн – штраф, 14261,68 – 30% річних; 17 114,02 грн – проценти за користування товарним кредитом; 872,65 – курсова різниця. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару у повному розмірі у визначені строки.
Ухвалою від 10.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду, та для подання заперечень – до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.
Суд належним чином виконав обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд справи шляхом надіслання ухвали від 10.12.2025 в електронній формі до Електронного кабінету позивача, засобами поштового зв`язку на юридичну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Ухвала суду від 10.12.2025, яка направлялась відповідачу поштою, була повернута органом зв`язку як неотримана адресатом.
Відповідно до ч.7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Верховний Суд звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-6).
Отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Крім того, у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 № 906/587/17 зроблено висновок, що сам факт не отримання адресатом кореспонденції яка надсилалась на належну адресу та повернулась у зв`язку з нетриманням її адресатом не зумовлено об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.
Ухвала була оприлюднена в Державному реєстрі судових рішень.
На офіційному сайті Господарського суду Полтавської області суд 14.01.2026 розмістив відповідне оголошення про розгляд цієї справи.
Отже, сторони про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не подав.
Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
21.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» та Фермерським господарством «ВІКА-5» було укладено договір № ГА-278 купівлі-продажу товару (далі -Договір).
Згідно з підп. 1.1. п. 1 Договору, продавець зобов`язується у строки, визначені цим договором, додатком до цього договору, передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість, а також відсотки за користування товарним кредитом (у разі їх нарахування), у розмірі, визначеному відповідно до умов Договору/Додатків. 
Відповідно до підп. 2.5 п. 2 договору, у разі зміни курсу гривні до іноземної валюти (долару США та/або Євро) продавець має право провести перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, проте не оплаченого покупцем товару, згідно пп. 5.4. цього договору.
Згідно з підп. 3.1. п. 3 Договору, товар може передаватися покупцю партіями.
Згідно з підп. 3.2. п. 3 Договору, товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних.
Відповідно до підп. 5.4. п. 5 Договору, у тому випадку, коли комерційний курс іноземної валюти (долар США та/або Євро) до гривні, на день проведення розрахунків (оплати вартості товару відповідно до пункту 5.5. договору) є вищим за курс долара США та/ або Євро на день укладення даного договору та/або додатку до договору, сторони для визначення належної до сплати суми вартості товару використовують формулу:
S=(A1|A2)*B, де
S – ціна в гривнях на момент оплати;
В – ціна в гривнях на момент підписання даного договору та/або додатку;
А1 – комерційний курс гривні до іноземної валюти на дату, що передує даті оплати;
А2 – комерційний курс гривні до іноземної валюти на дату, що передує даті складання договору та/або додатку до даного договору.
Дана формула також наведена в додатку до даного договору.
Умови оплати за Договором сторони узгодили наступним чином:
- 100% вартості товару, оплачується покупцем шляхом здійснення попередньої оплати.
При цьому, якщо сторони підписали додаток, в якому міститься інший графік оплати товару, то покупець оплачує товар відповідно до цього графіку (підп.5.5. п. 5 Договору).
Згідно з підп. 5.8. – 5.9. п. 5 Договору за користування товарним кредитом Покупець сплачує на користь Продавця відсотки в розмірі 2,5 % в місяць. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій сплаті Покупцем. Строк користування товарним кредитом закінчується в день розрахунку Покупцем за поставлений товар на умовах товарного кредиту.
Згідно з підп. 5.10. п.5 Договору, в останній календарний день місяця продавець складає рахунок та акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом та надсилає їх на електронну адресу покупця, що вказана в реквізитах сторін договору.
Нараховані відсотки за користування товарним кредитом Покупець зобов`язується сплатити протягом 3-х банківських днів з дати формування рахунка та акту, якщо інше не передбачено в рахунку нарахованих відсотків по товарному кредиту.
Згідно з підп. 6.1. п. 6 Договору вбачається, що покупець зобов`язаний прийняти товар на умовах, визначених у ст. 4 Договору, провести оплату за товар та сплатити відсотки за користування товарним кредитом у строк на умовах вказаних в ст. 5 цього Договору.
Відповідно до підп. 6.2. п. 6 Договору, продавець зобов`язаний передати товар покупцю згідно умов ст. 4 Договору.
Згідно з підп. 8.1. п. 8 Договору, за невиконання або неналежне виконання умов договору, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. 
Згідно з підп. 8.3. п. 8 Договору, за прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язується сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.
Згідно з підп. 8.5. п. 8 Договору, покупець, у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь продавця штраф в розмірі 20 % від вартості неоплаченого товару.
Згідно з підп. 8.7. п. 8 Договору, сторони згідно п. 2 ст. 625 ЦК України дійшли згоди, що покупець, у випадку прострочення оплати поставленого товару за користування коштами продавця, сплачує на користь останнього 30 % річних.
21 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» та Фермерським господарством «ВІКА-5» було укладено Додаток № 1 до Договору № ГА-278 купівлі-продажу товару, за умовами якого предметом договору є: Фіделіс КС, 5л.; кількість 30 л; ціна Товару за одну одиницю з ПДВ в гривнях 603,66; загальна вартість Товару з ПДВ в нац.валюті – гривні 18 109,80; курс Доллар США Міжбанк (продаж) до гривні, що встановлений на міжбанківському валютному ринку України 40,46; еквівалент ціни Товару за одиницю з ПДВ в Доллар США Міжбанк (продаж) 14,92; еквівалент загальної вартості товару з ПДВ в Доллар США Міжбанк (продаж) 447,60; Нертус Фотосинтез,р., добриво (5л); кількість 60 л; ціна Товару за одну одиницю з ПДВ в гривнях 233,46; загальна вартість Товару з ПДВ в нац.валюті – гривні 14007,60; курс Доллар США Міжбанк (продаж) до гривні, що встановлений на міжбанківському валютному ринку України 40,46; еквівалент ціни Товару за одиницю з ПДВ в Доллар США Міжбанк (продаж) 5,77; еквівалент загальної вартості товару з ПДВ в Доллар США Міжбанк (продаж) 346,21; Нертус Декабор,р., добриво (20л); кількість 20 л; ціна Товару за одну одиницю з ПДВ в гривнях 149,70; загальна вартість Товару з ПДВ в нац.валюті – гривні 2994,00; курс Доллар США Міжбанк (продаж) до гривні, що встановлений на міжбанківському валютному ринку України 40,46; еквівалент ціни Товару за одиницю з ПДВ в Доллар США Міжбанк (продаж) 3,70; еквівалент загальної вартості товару з ПДВ в Доллар США Міжбанк (продаж) 74,00. Термін оплати 21.06.2024 – 3511,14 (10,00 %); 15.10.2024 – 31600,26 (90,00 %). Всього 35111,40 гривень. 867,81 – еквівалент в Долар США Міжбанк (продаж). 
21 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» та Фермерським господарством «ВІКА-5» було укладено Додаток № 2 до Договору № ГА-278 купівлі-продажу товару, за умовами якого предметом договору є: Скорпіон ФОРТЕ, РК, десикант (20л).; кількість 60 л; ціна Товару за одну одиницю з ПДВ в гривнях 273,64; загальна вартість Товару з ПДВ в нац.валюті – гривні 16418,16; курс Доллар США Міжбанк (продаж) до гривні, що встановлений на міжбанківському валютному ринку України 40,66; еквівалент ціни Товару за одиницю з ПДВ в Доллар США Міжбанк (продаж) 6,73; еквівалент загальної вартості товару з ПДВ в Доллар США Міжбанк (продаж) 403,79; Термін оплати 08.07.2024 – 3283,63 (20,00 %); 15.10.2024 – 13134,53 (80,00 %). Всього 16 418,16 гривень. 403, 79 – еквівалент в Долар США Міжбанк (продаж). 
23 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» та Фермерським господарством «ВІКА-5» було укладено Додаток № 3 до Договору № ГА-278 купівлі-продажу товару, за умовами якого предметом договору є: Боксер, КС, інсектицид (5л).; кількість 5 л; ціна Товару за одну одиницю з ПДВ в гривнях 746,74; загальна вартість Товару з ПДВ в нац.валюті – гривні 3733,68; курс Доллар США Міжбанк (продаж) до гривні, що встановлений на міжбанківському валютному ринку України 41,37; еквівалент ціни Товару за одиницю з ПДВ в Доллар США Міжбанк (продаж) 18,05; еквівалент загальної вартості товару з ПДВ в Доллар США Міжбанк (продаж) 90,25; Термін оплати 26.07.2024 – 746,74 (20,00 %); 15.10.2024 – 2 986,94 (80,00 %). Всього 11 734,08 гривень. 288,80 – еквівалент в Долар США Міжбанк (продаж).
На виконання умов Договору в частині передачі товару Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» 21 червня 2024 року виписало на ім`я Фермерського господарства «ВІКА-5» рахунок № 1080 на суму всього з ПДВ 35111,40 гривень за товар – Фіделіс, КС, 5л; Нертус Фотосинтез,р, добриво (5л); Нертус Декабор, р, добриво (20 л); в рахунку зазначено, що дата оплати 21.06.2024 – 3 511,14 (10,00 %); 15.10.2024 – 31 600,26 (90,00 %). 
27 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» та Фермерським господарством «ВІКА-5» було підписано видаткову накладну № 1348 на суму 35111,40 гривень, на підтвердження передачі товару за договором № ГА-278 купівлі-продажу товару від 21 червня 2024 року.
04 липня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» виписало на ім`я Фермерського господарства «ВІКА-5» рахунок № 1145 на суму всього з ПДВ 16 418,16 грн за товар – Скорпіон ФОРТЕ, РК, десикант (20л).; в рахунку зазначено, що дата оплати 08.07.2024 – 3 283,63 (20,00 %); 15.10.2024 – 5 13 134,53 (80,00 %). 
04 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» та Фермерським господарством «ВІКА-5» було підписано видаткову накладну № 1388 від 4 липня 2024 року на суму 16 418,16 гривень, на підтвердження передачі товару за договором № ГА-278 купівлі-продажу товару від 21 червня 2024 року. 
23 липня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» виписало на ім`я Фермерського господарства «ВІКА-5» рахунок № 1170 на суму всього з ПДВ 3 733,68 гривень за товар – Боксер, КС, інсектицид (5л); сторони узгодили, що дата оплати Термін оплати 26.07.2024 – 746,74 (20,00 %); 15.10.2024 – 2 986,94 (80,00 %). 
02 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» та Фермерським господарством «ВІКА-5» було підписано видаткову накладну № 1466 від 02 серпня 2024 року на суму 3 733,68 гривень, на підтвердження передачі товару за договором № ГА-278 купівлі-продажу товару від 21 червня 2024 року 
Всього позивачем було передано відповідачу товару на суму 55263,24 гривень.
Проте, зобов`язання щодо оплати у визначені в рахунках на оплату строки, що відповідає умовам підп. 5.5 Договору, та у встановленому розмірі відповідач не виконав. Грошові кошти за товар ФГ «ВІКА-5» було сплачено частково: 27.06.2024 року – 3511,14 гривень; 04.07.2024 року – 3283,63 гривні, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 48468,47 грн. 
08.10.2025 року відповідачу було направлено письмову претензію від 08.10.2025 року на суму 104 421, 22 грн (докази відправки в матеріалах справи), яка була повернута відділенням зв`язку як неотримана адресатом.
До складу наведеної суми позивач включив: заборгованість за договором – 48468,47 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань покупцем – 14 010,71 грн; штраф від вартості неоплаченого товару – 9 693, 69 грн, плата за користування коштами продавця – 14 261, 68 грн (30 % річних); відсотки за користування товарним кредитом 17114, 02 грн; курсова різниця 872, 65 грн.
Невиконання відповідачем вимог позивача стало підставою для подання позову, який розглядається судом у цій справі.
Відповідачу згідно з підп. 5.10. п. 5 Договору було направлено Акт №1712 від 28.11.2025 та відомість нарахування відсотків по товарному кредиту сума яких за період з 31.10.2024 по 07.10.2025 склала 17114,02 грн разом з ПДВ. Наведені дані вбачаються з розрахунку наданого позивачем та наявного у матеріалах справи. Відсотки відповідачем сплачені не були.
Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Можливість укладання договору купівлі-продажу з розстроченням платежу передбачена ст. 692 ЦК України. За ч. 2 вказаної статті покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно підп. 3.2. п. 3 Договору, товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач передав позивачу товар на загальну суму 55263,24 грн за видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками продавця та покупця, скріплені печатками сторін. 
Графік оплати товару сторонами узгоджено в кожному рахунку на оплату окремо, посилання на які містяться у видаткових накладних.
Згідно з графіком оплати, визначеним в рахунках на оплату № 1080 від 21.06.2024 , №1145 від 04.07.2024, № 1170 від 23.07.2024, товар, переданий відповідачу за накладними від 27.06.2024 № 1348, від 04.07.2024 № 1388, від 02.08.2024 № 1466, повинен бути повністю оплачений 15.10.2024.
У свою чергу, відповідальність застосовується з наступного дня після настання строку виконання зобов`язання. При цьому суд уважає за необхідне зазначити, що згідно з правилами української мови про вживання прийменника до для числових позначень, наприклад, до 19.08.2020, то 19.08.2020 є останнім днем виконання зобов`язання (прислівник включно писати не треба), тобто прийменник до виражає кінцеву календарну дату та за сферою використання закріплений за офіційним діловим стилем, тоді як прийменник по - за розмовним (вказані прийменники в українській мові є тотожними та відрізняються лише за сферою використання) (вказане знайшло своє застосування у судовій практиці, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15, від 08.10.2018 у справі № 927/490/18).
Суд зазначає, що першим днем прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати отриманого товару є 16.10.2024 і саме з цієї дати у позивача виникло право застосовувати відносно відповідача відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.
Позивач посилається на часткову оплату товару на суму 6794,77 грн та надає відповідні виписки за рахунком, несплачена сума зобов`язання за отриманий товар складає 48468,47 грн.
Свої заперечення щодо розміру заявленої до стягнення суми основного боргу відповідач не надав.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Оскільки в рахунках на оплату встановлені чіткі строки виконання зобов`язань щодо оплати товару, не виконавши ці зобов`язання до визначених дат, покупець вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.
Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.
Отже, строк виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати товару є таким, що настав, тому позовні вимоги в частині стягнення 48468,47 грн основного боргу задовольняються судом повністю.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).
Судом встановлено, що за підп. 8.5. п. 8 договору, покупець, у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь продавця штраф в розмірі 20 % від вартості неоплаченого товару.
Посилаючись на вказаний пункт Договору позивач заявив до стягнення з відповідача 9 693,69 грн штрафу (вартість неоплаченого товару за Договором 48468,47 грн * 20%), розмір якого визнається судом обґрунтованим.
Підп. 8.3. п. 8 Договору сторони також передбачили, що за прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язується сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Одночасно, підп. 8.4. п. 8 Договору сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним Договором здійснюється протягом п`яти років з моменту підписання даного договору, тобто відступили від встановленого частиною шостою статті 232 ГК України (чинного, на момент виникнення спірних правовідносин) строку нарахування пені, який є більшим шести місяців.
Позивач просить стягнути з відповідача 14 010,71 грн пені за загальний період з 15.10.2024 по 07.10.2025 (розрахунок за кожною накладною окремо знаходиться в матеріалах справи). 
За розрахунком суду за період з 16.10.2024 по 07.10.2025 пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення складає 13968,85 грн. Таким чином, здійснений позивачем розрахунок пені є арифметично неправильним, окрім цього, позивач нарахував пеню починаючи з 15.10.2024 року необґрунтовано, оскільки кредиторські вимоги про сплату боргу на той момент ще не настали.
Позовна вимога про стягнення з відповідача пені визнається судом обґрунтованою на суму 13968,85 грн.
Отже, порушення відповідачем строків оплати товару є порушенням зобов`язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплату неустойки, тому позивачем правомірно заявлена вимога про стягнення з відповідача пені за неналежне виконання зобов`язання відповідно до Договору.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені та штрафу суд врахував також правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 19.09.2019 №904/5770/18. Згідно позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В підп. 8.7. п. 8 Договору сторонами з посиланням на п. 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок покупця сплатити 30% річних продавцю від простроченої суми.
Таким чином, сторонами відповідно до вимог законодавства визначено більший розмір річних, ніж встановлений ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Так за порушення відповідачем строків оплати позивачем заявлено до стягнення 30% річних в розмірі 14261,68 грн за період з 15.10.2024 року до 07.10.2025 року.
З урахуванням тієї обставини, що останнім днем виконання зобов`язання зі сплати коштів за отриманий товар є 15.10.2024, за розрахунком суду, вимоги позивача про стягнення 30% річних за період 16.10.2024 року до 07.10.2025 року є правомірними частково, на суму 14213,46 грн.
Як встановлено судом, умовами Договору передбачено, що за користування товарним кредитом покупець сплачує на користь продавця відсотки в розмірі 2,5 % в місяць. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій сплаті покупцем. Строк користування товарним кредитом закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений товар на умовах товарного кредиту (п. 5.8. Договору).
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Суд зазначає, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.
Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі за користування товарним кредитом (частина п`ята статті 694 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Саме тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.
При цьому суд, керуючись приписами частини четвертої статті 236 ГПК України, враховує правову позицію Верховного Суду щодо правомірності одночасного стягнення відсотків за користування товарним кредитом, штрафу, інфляційних втрат і 3% річних, викладену в постановах від 10.09.2018 у справі №908/24/18, від 18.12.2018 у справі №908/639/18 та від 03.12.2019 у справі №902/235/19.
Суд, перевіривши розрахунок відсотків за користування товарним кредитом, встановив, що позивач нарахував відсотки починаючи з 15.10.2024 року необґрунтовано, оскільки кредиторські вимоги про сплату боргу на той момент ще не настали. За таких обставин, вимога про стягнення відсотків за користування товарним кредитом підлягає задоволенню частково, на суму 17066,21 грн за загальний період з 16.10.2024 по 07.10.2025.
Окрім цього, підп. 5.4 Договору купівлі-продажу визначений порядок здійснення розрахунку курсової різниці.
У даному випадку курсова різниця підлягає стягненню не як санкція або наслідок порушення грошового зобов`язання, а як елемент договірної ціни товару, що прямо передбачено умовами договору купівлі-продажу.
Оскільки відповідач станом на момент звернення з позовом у даній справі оплату товару не здійснив, позивач має право визначати вартість поставленого товару на момент його звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за поставлений товар, у разі збільшення/зменшення курсу НБУ Долара США у порівняння до курсу, що діяв на момент укладення Договору.
Судом перевірено розрахунок курсової різниці та встановлено, що останні є арифметично вірними, а обґрунтований розмір стягнення з відповідача знецінення грошей у розмірі курсової різниці становить 872,65 грн.
Відтак позовні вимоги про стягнення курсової різниці підлягають задоволенню.
Водночас при прийнятті судом рішення про стягнення з відповідача остаточного розміру нарахованих пені, штрафу та 30 % річних, суд виходить з наступного. 
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).
Відповідно до частини третьої ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до правової позиції, викладеної в п.п.7.17-7.18 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року по справі № 911/2269/22, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Суд констатує, що сторонами по справі суду не надані докази щодо власного майнового стану (відомості про фінансові результати господарської діяльності, зокрема, внаслідок виконання Договору, наявність збитків чи прибутків у відповідному періоді, тощо).
Крім цього, суд звертає увагу, що таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
У цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання (п. 7.10 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року по справі № 911/2269/22).
Позивачем не наведені будь-які обставини, які б надавали суду можливість встановити, які саме результати (в тому числі, фінансові) планував отримати позивач внаслідок виконання відповідачем зобов`язань за Договором, а також не надані будь-які докази, які б свідчили про недосягнення відповідних результатів саме внаслідок прострочення відповідачем свої зобов`язань. 
У позові позивач посилається лише на своє право отримати неустойку.
Дійсно, відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Судом встановлено виникнення у позивача права нарахувати неустойку (штраф та пеню) за порушення відповідачем строків оплати товару за Договором, і для встановлення наявності такого права позивач не повинен надавати докази понесення збитків.
Разом з тим, суд повинен встановити, яким чином співвідносяться розмір неустойки та розмір збитків кредитора, спричинених неналежним виконанням зобов`язання боржником, та чи не є розмір неустойки значно (надмірно) великим у порівнянні з розміром збитків кредитора. Тобто, визначення розміру збитків позивача, як кредитора у спірних правовідносинах, внаслідок прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором, має значення для справи та підлягає встановленню судом належними засобами доказування в порядку, визначеному ГПК України.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13 ГПК України).
При цьому, суд констатує, що позивач взагалі не посилається на обставини, які б свідчили про настання будь-яких негативних наслідків (в тому числі, майнових втрат) для нього внаслідок порушення відповідачем строків оплати товару. Також позивачем не надані докази, які б свідчили про фактичне понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення виконання зобов`язання відповідачем. 
Згідно з частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відтак застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Велика Палата Верховного суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зробила наступний правовий висновок: «для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (п.8.24 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
З огляду на наведене, беручи до уваги практику Великої Палати Верховного суду, суд прийшов до висновку, що сума пені, відсотків, річних та штрафу є необґрунтовано завищеною та становить 78,33 % суми самого невиконаного зобов`язання. 
Суд, приймаючи до уваги всі обставини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:
- пеня, штраф та 30% річних є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані;
- на думку суду не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання;
- позивачем заявлено до стягнення, а також визнано судом правомірними вимоги щодо стягнення відсотків за користування товарним кредитом, курсову різницю, які в певній мірі компенсують втрати відповідача від прострочення.
Для забезпечення балансу інтересів сторін, суд вважає за можливе зменшити розмір пені, штрафу та 30 % річних на 50 % та стягнути з відповідача: пеню у розмірі 6984,43 грн, штраф у розмірі 4846,85 грн; 30% річних у розмірі 7 106,73 грн.
Таке зменшення розміру штрафу, пені та відсотків суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.
Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги обґрунтованість позовних вимог, однак, застосовуючи можливість зменшення розміру нарахованих до стягнення штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що остаточно позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача: 48468,47 грн – основний борг, 6984,43 грн – пеня, 4846,85 грн – штраф, 14213,46 грн – 30% річних; 17 066,21 грн – відсотки за користування товарним кредитом; 872,65 – курсова різниця.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).
В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір сплати судового збору за подання позовів майнового характеру визначено підп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Так, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З 1 січня 2025 року прожитковий мінімум в Україні встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у розмірі 3 028,00 грн для працездатних осіб.
За ч.3 ст. 4 Закону України Про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні з позовною заявою до суду, позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Позовна заява була подана через систему «Електронний суд».
Згідно з п.1 ч.1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Приймаючи до уваги, що у даній справі за заявленими позовними вимогами судовий збір становив 2422,40 грн, проте позивачем при поданні позову було сплачено 3028,00 грн. (без врахування коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору), що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №2417 від 03.12.2025, тобто внесено судовий збір в більшому розмірі ніж встановлено законом, після звернення позивача з відповідним клопотанням до суду, в порядку приписів ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», судом буде вирішено питання про повернення надлишково сплаченої суми судового збору (605,60 грн).
Водночас, суд зазначає, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, тобто, судовий збір належить покласти на відповідача без урахування суми зменшеної пені.
Керуючись ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Фермерського господарства «ВІКА-5» (адреса: 39152, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Сушки, вулиця Павших Героїв, будинок 7, ЄДРПОУ 35360671) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гранд-Агро» (адреса: 37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. М.Грушевського, 16, оф. 1, ЄДРПОУ 36770300) – 48468,47 грн – основного боргу, 6984,43 грн – пені, 4846,85 грн – штрафу, 7106,73 грн – 30% річних; 17 066,21 грн – відсотків за користування товарним кредитом; 872,65 грн – курсова різниця; 2419,20 грн витрат по сплаті судового збору.
3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.
4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.
Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Пушко