Справа № 177/2444/24
Провадження № 2/177/128/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
05 січня 2026 року 
Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Коваль Н. В.
за участі 
секретаря судового засідання Андрійчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном шляхом повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію змін права оренди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача – ОСОБА_3 , звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просила суд усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження майном шляхом повернення їй земельної ділянки, кадастровий номер 1221882400:01:051:0033, з користування ФОП ОСОБА_2 ; скасувати рішення держаного реєстратора про державну реєстрацію змін до іншого речового права (права оренди) відносно земельної ділянки з кадастровим номером 1221882400:01:051:0033, а саме щодо строку дії договору оренди до 31.12.2033 на підставі неукладеної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровими номерами 1221882400:01:051:0033 площею 8,3952 га, що розташована на території Златоустівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Вказана земельна ділянка передана в оренду (строкове платне користування) ФОП ОСОБА_2 на підставі договору оренди від 18.06.2014 строком на 10 років, автоматична пролонгація можлива тільки за згодою орендодавця шляхом внесення змін до договору або шляхом переукладення договору. Якщо орендар має намір продовжити строк дії договору оренди, він повинен повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору. 
Позивач розраховувала на те, що строк дії договору оренди земельної ділянки закінчиться у 2024 році та вона зможе повернути собі вказану земельну ділянку, особисто обробляти її. Будь-яких повідомлень від орендаря про намір продовження строку дії договору позивач не отримувала, нових договорів оренди земельної ділянки чи додаткових угод до існуючого договору оренди земельної ділянки вона не укладала та не підписувала.
Звернувшись 23.09.2024 до державного реєстратора з метою отримання витягу з Державного реєстру речових прав, позивач виявила, що за ФОП ОСОБА_2 зареєстровано право оренди земельної ділянки на строк 10 років до 31.12.2033 на підставі додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 02.11.2018 №б/н. 
Однак позивач жодних додаткових угод до договору оренди земельної ділянки із відповідачем не укладала і не підписувала.
Таким чином, відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою, належною позивачу, без законних на те підстав, чим порушуються її права на користування та розпорядження власністю. 
Ухвалою судді від 18 жовтня 2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду, постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження позовна та за заявою представника позивача в порядку підготовки справи до судового розгляду у ФОП ОСОБА_2 , витребувані докази на підтвердження викладених в позові обставин (а.с. 27). 
13 травня 2025 року ухвалою суду по справі призначена судова почеркознавча експертиза, провадження в справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.120).
У зв`язку з поверненням цивільної справи після проведення експертизи, ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року провадження в справі поновлено (а.с. 183).
04 грудня 2025 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 197).
Позивач та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити (а.с. 212).
Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, проти позову заперечують та просили відмоаит у задоволені позовних вимог (а.с. 211).
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА№188348, виданого за розпорядженням голови Криворізької районної державної адміністрації від 10.06.2002 № 497-р, на прві власності належить земельна ділянка площею 8,3952 га, що розташована на території Златоустівської сільської раді Криворізького району Дніпропетровської області, із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із кадастровим номером 1221882400:01:051:0033 ( а.с 18-19). 
За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець із здійсненням видів діяльності – вирощування зернових культур (крім рису, бобових культур і насіння олійних культур, діяльність посередника у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, неспеціалізована оптова торгівля, вантажний автомобільний транспорт, допоміжна діяльність у рослинництві, післяурожайна діяльність (а.с.12). 
Між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 18.06.2014 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221882400:01:051:0033, строком на 10 років, із урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, для чого орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено (а.с.15-16). 
Державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221882400:01:051:0033 здійснено 29.07.2014, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 14). 
Після закінчення строку дії договорів оренди, не отримавши від орендаря повідомлення про пролонгацію строку договору оренди та самої земельної ділянки, позивач звернулася 23.09.2024 до державного реєстратора та отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належної їй земельної ділянки, згідно якого 07.11.2018 державним реєстратором Куликовською С.І. Дніпропетровської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківськорї сільської ради /Дніпропетровської області внесено зміни до іншого речового права (права оренди) відносно земельної ділянки з кадастровим номером 1221882400:01:051:0033, а саме додано додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 02.11.2018 №б/н.Рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер 43937667 від 07.11.2018. Строк дії договору 10 років, дата закінчення дії 31.12.2033, з правом пролонгації, правом передачі в піднайм (суборенду) (а.с.13). 
Оскільки позивач заперечувала, що укладення будь-яких додаткових угод до договору оренди на спірну земельну ділянку, судом призначено судову почеркознавчу експертизу для перевірки достовірності підпису позивача. 
Так, відповідно до висновку експерта від 13.10.2025 № 1576-25, підпис від імені ОСОБА_1 у розділі 5 «реквізити сторін» у графі «Орендолдавець» додаткової угоди від 02.11.2018 до Договору оренди земельної ділянки № б/н від 18.06.2014, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 175-178). 
Правовідносини, що виникають із оренди землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також самим договором оренди землі.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Як передбачено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст..6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У ст. 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено письмову форму договору оренди землі.
Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК України).
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю і фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їхню ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілений правочин. Унаслідок цього підписання правочину здійснюють сторона (сторони) або ж уповноважені особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц).
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оскарження, таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оскарження та спричинених цими діяннями наслідками.
Верховний суд у своїй постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 вказав на те, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 зробила висновок, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права оренди щодо спірної земельної ділянки з одночасним припиненням такого права, не є належним способом захисту порушеного права, а вимога про зобов`язання повернути позивачу спірну земельну ділянку є похідною. Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.
В Постанові Верховний Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2025 у справі № 144/1440/22 зазначено, що висновки Об`єднаної палати касаційного суду мають перевагу над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками Об`єднаної палати, палати та колегії суддів касаційного суду.
Як Велика Палата Верховного Суду, так і Об`єднана палата послідовно дотримуються підходу, що належним способом захисту прав орендодавця, який не підписував договір (додаткову угоду), є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. При цьому судове рішення про визнання відсутнім права оренди є підставою для державної реєстрації припинення права оренди. Будь-яке інше судове рішення (про скасування державної реєстрації права оренди, про зобов`язання повернути земельну ділянку) за змістом п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для державної реєстрації припинення права оренди.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
У постанові Великої Палати Верховного суду від 02.02.2021 у справі №925/642/29 вказано, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Отже, беручи до уваги судову практику у подібних правовідносинах, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з обранням неналежного способу захисту.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачами судових витрат.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном шляхом повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію змін права оренди - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Н.В. Коваль