ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20320/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК"
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року (суддя С.В. Златін)
у справі № 160/20320/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК"
до Шахтарської міської ради
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РИНОК" звернулось до суду з адміністративним позовом до Шахтарської міської ради, в якому просило:
визнати протиправною бездіяльність Шахтарської міської ради щодо нерозгляду по суті заяв ТОВ «РИНОК»:
- від 14.04.2025 за вих. № 14/04-01, про укладення Договору строкового земельного сервітуту на земельну ділянку площею - 0,0060 га кадастровий номер: 1212600000:02:002:0041, що розташована за адресою: м. Шахтарське, вул. Незалежності (між буд.5 та 7), для розміщення тимчасової споруди, цільове призначення земельної ділянки - 03.07 «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі»,
- від 14.04.2025 за вих. № 14/04-04, про укладення Договору строкового земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0200 га кадастровий номер: 1212600000:01:001:0004, що розташована за адресою: м. Шахтарське, вул. Молодіжна (біля ринку «Центральний»), для розміщення тимчасової споруди, цільове призначення земельної ділянки - 03.07 «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі»,
- від 14.04.2025 за вих. № 14/04-05, про укладення Договору строкового земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0157 га кадастровий номер: 1212600000:01:001:0004, що розташована за адресою: м. Шахтарське, вул. Молодіжна, 4, для розміщення тимчасової споруди, цільове призначення земельної ділянки - 03.07 «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» та неприйняття рішення за результатами їх розгляду відповідно до норм Земельного кодексу України, зокрема норм статті 124-1;
зобов`язати Шахтарську міську раду на найближчій сесії розглянути заяви ТОВ «РИНОК»:
- від 14.04.2025 за вих. № 14/04-01, про укладення Договору строкового земельного сервітуту на земельну ділянку площею - 0,0060 га кадастровий номер: 1212600000:02:002:0041, що розташована за адресою: м. Шахтарське, вул. Незалежності (між буд.5 та 7), для розміщення тимчасової споруди, цільове призначення земельної ділянки - 03.07 «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі»,
- від 14.04.2025 за вих. № 14/04-04, про укладення Договору строкового земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0200 га кадастровий номер: 1212600000:01:001:0004, що розташована за адресою: м. Шахтарське, вул. Молодіжна (біля ринку «Центральний») для розміщення тимчасової споруди, цільове призначення земельної ділянки - 03.07 «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі»;
- від 14.04.2025 за вих. № 14/04-05, про укладення Договору строкового земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0157 га кадастровий номер: 1212600000:01:001:0004, що розташована за адресою: м. Шахтарське, вул. Молодіжна, 4, для розміщення тимчасової споруди, цільове призначення земельної ділянки - 03.07 «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» та за результатами їх розгляду по суті прийняти відповідне рішення згідно норм Земельного кодексу України, зокрема норм статті 124-1, яке оформити у формі рішення відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року провадження у справі № 160/20320/25 закрито.
Суд першої інстанції виходив з того, що як справу адміністративної юрисдикції розуміють переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Тобто справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами правовідносин, у яких хоча б один з них законодавчо уповноважений приймати рішення, надсилати приписи, давати вказівки, обов`язкові до виконання іншими учасниками правовідносин.
Згідно зі статтею 395 ЦК України сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.
Виходячи із загальних положень ЦК України та ЗК України, правовідносини щодо встановлення сервітуту (користування чужою земельною ділянкою) мають виникати виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися
Суд вказав, що спір у справі стосується права користування чужою земельною ділянкою (сервітут), тобто цивільного права, що унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.
Суд врахував, що у справі, орган місцевого самоврядування, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою для встановлення сервітуту, відповідно до статті 5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб`єктом земельних правовідносин. У справі учасники спору не підпорядковані один одному, а отже, суб`єкт владних повноважень – орган місцевого самоврядування – владних управлінських функцій не здійснював.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що даний спір не підсудний адміністративному суду, а тому провадження у справі підлягає закриттю.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «РИНОК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Скаржник вказує, що він звернувся до суду через неналежний розгляд заяв та неприйняття відповідачем рішення в порядку ст.26 та 59 Закону України «Про місцеве самоврядування». Вважає, що рішення відповідача про встановлення юридичній особі строкового земельного сервітуту на земельні ділянки чи вмотивовану відмову є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Зауважує, що розгляд заяви позивача повинно бути здійснено виключено у формі рішення, що є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування. Наполягає, що в спірному випадку є факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання ним його обов`язків. Вважає, що згідно ч.2 ст. 2 КАС України, відповідач допустив протиправну бездіяльність, а спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Згідно ст. 395 Цивільного кодексу України сервітут є речовим правом на чуже майно. 
Статтею 98 Земельного кодексу України встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.
Згідно зі статтею 5 ЗК України одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.
Положеннями статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить зокрема розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
В силу положень ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з цим приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
У цій справі предметом спору є питання правомірності бездіяльності відповідача стосовно не розгляду заяв позивача про укладення Договору строкового земельного сервітуту на три окремі земельні ділянки, що зачіпає приватні інтереси позивача, а отже предмет спору має цивільно-правову природу. Зазначене виключає кваліфікацію правовідносин сторін у цій справі як такі, що засновані на публічно-владних управлінських функціях однієї сторони стосовно іншої, а отже, позов не має визначених Кодексом адміністративного судочинства України ознак адміністративного.
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, в спірному випадку орган місцевого самоврядування, відповідно до статті 5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб`єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних відносин не підпорядковані один одному, а отже, суб`єкт владних повноважень - орган місцевого самоврядування - публічно-владних управлінських функцій не здійснював. Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір про протиправність бездіяльності відповідача стосовно не розгляду заяв позивача про укладення Договору строкового земельного сервітуту на три окремі земельні ділянки не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Пункт 1 частини 1 статті 238 КАС України визначає, що суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу про закриття провадження у справі з додержанням норм процесуального права. 
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РИНОК" залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року у справі № 160/20320/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров