ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 січня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/1439/25
Головуючий у першій інстанції - Глушко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/250/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Піцан В.М.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Бахмацької міської ради,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

У С Т А Н О В И В:

У червні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив позбавити останню батьківських прав щодо неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтовував тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу між сторонами рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.12.2014 діти залишилися проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1 . 
Зазначав, що з 01.09.2017 діти почали навчатись в комунальному закладі «Комарівська гімназія». Протягом усіх років діти на весняних, осінніх та літніх канікулах перебували у нього, мати інколи телефонувала та поповняла мобільний рахунок. Відповідачка за період навчання дітей на канікули, на вихідні та святкові дні хлопців не забирала, посилок, грошових переказів не надсилала, речі, солодощі не купувала. У навчальному закладі відвідала дітей двічі. Дирекцією закладу з нею проводились бесіди щодо підвищення її батьківського потенціалу щодо належного виконання нею своїх батьківських обов`язків, проте позитивних змін не відбулося. Стягнуті за рішенням суду аліменти на утримання дітей відповідачка не сплачує. Мати дітей взагалі не здійснює обов`язки щодо їх виховання, покладені на неї ст. 150 СК України, свідомо ухиляється від обов`язку щодо виховання своїх дітей, належним чином не піклується та не забезпечує їх. 
Указував, що він за час навчання дітей постійно цікавився їх життям та здоров`ям, телефонував дітям, поповнював їм рахунки на мобільних, купував солодощі, речі, забирав на канікули, вихідні, святкові дні, підтримував зв`язок з класними керівниками та вихователями хлопців. Діти весь час знаходяться під його наглядом, він турбується про них.
Звертав увагу суду на те, що він з 06.05.2025 мобілізований до ЗСУ, діти на канікулах проживають з бабусею, мати дітей не провідує, матеріально не підтримує, ніякої допомоги дітям не надає, участі у вихованні не приймає, спілкується з дітьми дуже рідко, до дітей не приходить. Діти з нею проживати не хочуть, оскільки вона зловживає спиртними напоями.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12.09.2025 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовлено повністю. 
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покладено на орган опіки та піклування Бахмацької міської ради Ніжинського району Чернігівської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалення з неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що мати дітей після розлучення систематично, грубо, без будь-яких позитивних змін не виконувала батьківських обов`язків протягом 9 років. З 2019 року відповідачка не працює, ніяких дій щодо забезпечення дітей не здійснювала, жодного разу з 2019 року по 2025 рік не забирала їх на канікули, не спілкується з ними навіть по телефону, взагалі не приділяє дітям уваги, не цікавиться їх здоров`ям, зростанням, навчанням, харчуванням.
Наголошує, що відповідачка проходила велику кількість повчальних життєнастановних бесід, психологічну реабілітацію, органи опіки та піклування дев`ять років контролюють виконання нею своїх батьківських обов`язків, тому висновок органу опіки та піклування зроблений за результатами поведінки матері і її відношення до своїх дітей. Позиція органу опіки та піклування залишилася поза увагою суду першої інстанції, що є порушенням кращих інтересів дітей. 

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Кіфік О.М., які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати, як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Суд констатував, що сам факт заперечення відповідачкою проти позовної заяви про позбавлення батьківських прав, свідчить про її інтерес до дітей, бажання бути з ними.
З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.12.2014, після розлучення разом не проживають.
Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (повторні) серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно (а.с. 15, 16).
Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . З 06.05.2025 ОСОБА_1 мобілізований до ЗСУ, наразі є військовослужбовцем, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 (а.с. 9-14).
Відповідно до довідок Комунального закладу «Комарівська гімназія» №118 від 10.06.2022 та №304 від 12.07.2024 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 02.09.2017 були зараховані до Комарівської ЗОШ-інтернату І-ІІ ступенів у 1 та 5 класи відповідно. ОСОБА_5 вибув із КЗ «Комарівська гімназія» 31.05.2022 в зв`язку із закінченням навчання, а ОСОБА_7 переведено до 8 класу КЗ «Комарівська гімназія», де він наразі продовжує навчання. На повному державному утриманні діти не перебувають (а.с. 21, 99).
Рішенням Бахмацького районного суду від 14.07.2022 (справа №728/572/2) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.06.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 
Згідно з довідкою Бахмацького ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №17587 від 04.06.2025 ОСОБА_1 не отримував аліментів з ОСОБА_2 за період з 01.06.2024 по 31.05.2025 згідно з виконавчим листом №2/728/221/22 від 14.07.2022, який видано Бахмацьким районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частин заробітку (доходу) відповідачки (а.с. 23). 
Відповідно до довідки Служби у справах дітей Бахмацької міської ради від 18.05.2022 №01-18/187 мати дітей ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не приймає, спільно з ними не проживає (а.с. 98).
Як свідчить довідка КЗ «Комарівська гімназія» №118 від 10.06.2022 з 24.02.2022 по час видачі довідки діти перебувають на утриманні з батьком ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 . Протягом всіх років діти на весняних, осінніх та літніх канікулах перебувають у батька (а.с. 99). 
На адресу служби у справах дітей Бахмацької міської ради КЗ «Комарівська гімназія» направлялась інформація:
- №304 від 12.07.2024, згідно якої мати, ОСОБА_2 , за період навчання дітей на канікули, на вихідні та святкові дні хлопців не забирала, посилок, грошових переказів дітям не надсилала, речі, солодощі дітям не купувала. ОСОБА_8 розповідав, що він намагався телефонувати матері, але вона часто не відповідає. Протягом навчання мати відвідала дітей двічі. З ОСОБА_9 проводилися бесіди щодо підвищення її батьківського потенціалу та бесіди щодо належного виконання нею батьківських обов`язків, проте позитивних змін не відбулося. Мати не намагається покращити власне матеріальне становище та створити гідні умови для життя власних дітей, налагодити стосунки з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Батько, ОСОБА_1 , за час навчання дітей постійно цікавився життям та здоров`ям, постійно телефонував дітям, поповнював їм мобільні рахунки, купував солодощі, речі, забирав на канікули, вихідні, святкові дні,підтримував зв`язок з класними керівниками та вихователями хлопців (а.с. 21);
- №220 від 20.05.2025, згідно якої батько ОСОБА_1 постійно забирав ОСОБА_8 на канікули, вихідні, святкові дні, купував солодощі, речі. ОСОБА_8 проживає з батьком. Мати, ОСОБА_2 , розлучена, протягом 2024/2025 навчального року жодного разу не приїздила, але телефонувала ОСОБА_8 , посилок, грошових переказів на адресу закладу не надсилала. Зі слів ОСОБА_8 , коли він перебуває вдома на вихідних мати дає йому кишенькові та поповнює мобільний (а.с. 22).
Відповідно до довідки КЗ «Комарівська гімназія» №521 від 24.12.2025 (видана після ухвалення рішення судом першої інстанції) за час навчання ОСОБА_8 батько ОСОБА_1 постійно відвідував та забирав сина додому на літні канікули. На осінні і на зимові канікули забирала бабуся, тому що батько пішов воювати. Батько поповнював рахунок на телефон ОСОБА_8 і скидав кошти на картку директора гімназії на потреби сина. Мама не цікавилася життям сина, не провідувала, не телефонувала, коштів не надсилала.
Як вбачається з інформації КНП «Бахмацький міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бахмацької міської ради Чернігівської області від 04.06.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на диспансерному обліку не перебуває, медичні огляди проходить вчасно, щеплення проведені згідно календаря щеплень. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на диспансерному обліку перебуває у лікаря травматолога та лікаря окуліста, медичні огляди проходить вчасно, щеплення проведені згідно календаря щеплень. Зі слів лікаря-педіатра Бахмацької амбулаторії ЗПСМ ОСОБА_11 мати, ОСОБА_2 , жодного разу з дітьми до лікаря не зверталася, дітей супроводжують батько або бабуся (а.с. 24).
З акту обстеження умов проживання від 03.06.2025 за адресою АДРЕСА_1 , складеного спеціалістами Служби у справах дітей Бахмацької міської ради, вбачається, що умови проживання задовільні, у будинку чисто, речі впорядковані, одяг та взуття у дітей є, опалення газове, вода підведена до веранди, електропостачання є, є побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є окрема кімната з необхідними меблями. За вказаною адресою проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - батько, мобілізований до ЗСУ з травня 2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - син, учень 9 класу КЗ «Комарівська гімназія», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - син, студент 3 курсу Мринівської філії Куликівського професійного аграрного ліцею, проживає ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , бабуся, яка забрала ОСОБА_8 із Комарівської гімназії, оскільки батько дітей мобілізований, а мати участі у житті та вихованні дітей не приймає. ОСОБА_12 пояснила, що мати дітей не провідує, матеріальної допомоги не надає, коштів чи чогось іншого (одяг, взуття) також не надає. Діти ОСОБА_13 та ОСОБА_8 не хочуть іти жити до матері, так як вона вживає спиртні напої, ніде не працює, проживає зі співмешканцем, який також схильний до вживання спиртних напоїв (а.с. 17).
Постановами Бахмацького районного суду Чернігівської області від 28.09.2016 (справа №728/2228/16-п), від 21.02.2023 (справа №728/1718/22) ОСОБА_2 визнавалася винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та призначалося їй адміністративне стягнення у вигляді попередження (а.с. 44-46). 
Згідно з актом від 18.10.2021 спілкування з ОСОБА_2 спеціалістом І категорії служби у справах дітей Бахмацької міської ради Новохацькою Світланою проведено телефонну розмову з ОСОБА_2 . Під час розмови з`ясовано, що з ОСОБА_1 вона розлучена близько шести років. З ним та дітьми не проживає. Нині проживає з співмешканцем ОСОБА_14 у « Болгарському містечку ». Не працює, ОСОБА_14 працює не офіційно. Надавати дітям матеріальну та фінансову допомогу не має змоги, оскільки знаходиться у пошуках роботи, тим паче ще й захворіла. Алкогольними напоями не зловживає, тому лікування не потребує. Знає, що діти навчаються в інтернаті і на момент розмови перебувають на канікулах, тобто вдома з батьком. Запросити до себе дітей не може, оскільки лікується від застуди. Влітку діти часто її відвідували. З ОСОБА_2 проведено бесіду щодо лікування від алкогольної залежності, щодо необхідності працевлаштуватися та створити для дітей належні умови для проживання та навчання у Бахмацькому закладі загальної середньої освіти (а.с. 40).
У письмових поясненнях, наданих Службі у справах дітей Бахмацької міської ради 23.11.2021, ОСОБА_2 зазначила, що проживає на зйомній квартирі, тому забрати до себе дітей не може. Зобов`язалася спілкуватися з дітьми, допомагати їм, надавати їм допомогу. Зобов`язалася не вживати спиртні напої. Зазначила, що ніде не працює, планує їхати на Київ, там шукати роботу. Попереджена про необхідність працевлаштуватися та брати участь у вихованні дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (а.с. 42 зворот).
У письмових поясненнях Службі у справах дітей Бахмацької міської ради поясненнях від 27.09.2023 ОСОБА_2 зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_4 , який за заявою батька ОСОБА_1 влаштований до КЗ «Комарівська гімназія». Вона з ОСОБА_1 розлучена та не проживає з сином ОСОБА_8 . Проживає тимчасово в АДРЕСА_2 . Площа житла, яке вона винаймає разом з ОСОБА_14 замала. Ніде не працює, знаходиться в пошуках роботи. Спілкується з ОСОБА_8 та старшим сином ОСОБА_10 , інколи надає фінансову допомогу «по можливості». Алкогольними напоями не зловживає. Зобов`язалася працевлаштуватися та надавати, сплачувати аліменти на утримання дітей, брати участь у вихованні та навчанні сина ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (а.с. 41).
У довідці про проведення бесіди, складеної начальником Служби у справах дітей Бахмацької міської ради Смаглюк І.Г. 16.05.2025, вказано, що останньою проведено бесіду з ОСОБА_2 , матір`ю дітей ОСОБА_16 та ОСОБА_7 . З бесіди зрозуміло, що вона знає, що батько дітей ОСОБА_1 мобілізований і не зможе забрати ОСОБА_8 із КЗ «Комарівська гімназія». ОСОБА_17 зазначила, що забрати також не зможе, що сама живе у співмешканця, тому забрати дітей не може. Збирається їхати в місто Бровари на роботу, до дітей в АДРЕСА_1 іти жити не зможе, бо не пустить свекруха колишня. З нею черговий раз проведено бесіду щодо необхідності проживання з дітьми, займатися їх утриманням, вихованням та доглядом. Попереджена, що у разі ухилення буде позбавлення батьківських прав (а.с. 43).
ОСОБА_6 у наданих 03.06.2025 до Служби у справах дітей Бахмацької міської ради письмових поясненнях зазначив, що протягом 2024/2025 навчального року мати ОСОБА_2 його жодного разу в КЗ «Комарівська гімназія» не провідувала, ніякої допомоги не надсилала, коштів не надавала, декілька разів телефонувала, на канікули не забирала. Мати йому пропонувала жити з нею в с. Тиниця, але він не хоче до неї їхати, так як вона вживає спиртні напої. Хоче проживати з батьком і вважає, що маму потрібно позбавити батьківських прав (а.с. 19).
ОСОБА_5 у наданих 06.06.2025 до Служби у справах дітей Бахмацької міської ради поясненнях зазначив, що він є студентом Мринської філії ДПТНЗ «Куликівський ПАЛ». Має батька ОСОБА_1 , якого у травні мобілізовано до ЗСУ і який дійсно займався його утриманням, вихованням, розвитком, проживав разом з ним. Цікавився його життям, навчанням, проявляв батьківську турботу та піклування. Мати, ОСОБА_2 , протягом багатьох років з ним не проживає. Постійного місця проживання не має. Не працює, матеріальної та фінансової допомоги не надає, життям, здоров`ям, навчанням майже не цікавиться. Материнської турботи не проявляє, буває, що інколи телефонує, але це буває дуже рідко. Тобто вона протягом багатьох років ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно нього (а.с. 18).
Згідно з висновком органу опіки та піклування Бахмацької міської ради від 02.07.2025 №03-16/2013, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37-39).

Після ухвалення оскаржуваного рішення 04.11.2025 Служба у справах дітей Бахмацької міської ради звернулася до Відділення поліції №1 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області з повідомленням про складання протоколу, де зазначила, що 22.10.2025 з громадянкою ОСОБА_2 проведено бесіду щодо необхідності забрати сина ОСОБА_7 із КЗ «Комарівська гімназія», де він навчається на період осінніх канікул додому. ОСОБА_2 ухилилася від виконання батьківських обов`язків, проігнорувала вимогу працівників служби у справах дітей Бахмацької міської ради і дитину на осінні канікули не забрала, про що повідомила бабуся дитини ОСОБА_12 та дирекція КЗ «Комарівська гімназія». 
Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02.12.2025 (справа №728/2992/25) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП і призначено їй стягнення у вигляді попередження.
Згідно з повідомленням КЗ «Комарівська гімназія» №440 від 28.10.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час осінніх канікул перебуває вдома з бабусею. 
24.12.2025 ОСОБА_18 , начальником служби у справах дітей Бахмацької міської ради, проведено телефонну бесіду з ОСОБА_2 . Остання поставлена до відома про початок зимових канікул в КЗ «Комарівська гімназія» і про необхідність забрати дитину ОСОБА_4 на канікули додому, так як батько дитини ОСОБА_1 перебуває на військовій службі. Також роз`яснено, що так як вона не позбавлена батьківських прав, а батько перебуває на військовій службі, вона зобов`язана забирати дитину на вихідні, святкові та канікули із комунальної установи «Комарівська гімназія» та займатися утриманням та вихованням дитини. 
З акту обстеження умов проживання від 05.01.2026 за адресою АДРЕСА_3 , складеного спеціалістами служби у справах дітей Бахмацької міської ради, вбачається, що умови проживання задовільні, опалення індивідуальне, є побутова техніка, меблі, коврові покриття. Речі впорядковані, все чисто, охайно. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є окрема кімната з усіма необхідними меблями, найнеобхіднішим одягом, взуттям забезпечений, отримує повноцінне харчування. За вказаною адресою проживають: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , бабуся, пенсіонерка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дядько, перебуває на військовій службі, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , онук, проживає у бабусі на зимових канікулах. Стосунки між ОСОБА_8 та бабусею хороші, є взаєморозуміння, підтримка одне одного. Батько ОСОБА_19 проходить військову службу, мати ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з відсутністю батьківського піклування ОСОБА_8 під час зимових канікул проживає у бабусі ОСОБА_12 . Бабуся через вік та стан здоров`я не може постійно займатися доглядом за онуком, батько на військовій службі, мати не виконує свої батьківські обов`язки. ОСОБА_8 не хоче їхати жити до неї в с. Тиниця, тому є необхідність навчання дитини у закладі інституційного догляду. 

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. (ч. 1, 3 ст. 9 Конвенції про права дитини).
Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини).
Статтею 27 Конвенції про права дитини, передбачено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 
Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.
Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03.08.2006, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.
Під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган, серед іншого, визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності (п. а ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей).
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися при вирішенні питань, що безпосередньо стосуються дитини з причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.
ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Частини 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно зі ст. 141, 150, 151, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (ч. 1-3 ст. 157 СК України).
Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 ЗУ «Про охорону дитинства».
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Сімейним кодексом України визначено чіткий перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей і відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Звідси виходить, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості та його поведінці, позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (справа «Хант проти України» від 07.12.2006).
У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»).

Звертаючись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 позивач, посилаючись на ст. 164 СК України, вказував на те, що мати не цікавиться життям своїх дітей, не надає жодної матеріальної допомоги, участі у вихованні дітей не приймає, з дітьми не спілкується.
Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 30.05.2018 у справі №553/2563/15-ц, від 23.01.2020 в справі №755/3644/19, від 23.06.2021 в справі №953/17837/19.
У постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №466/9380/17 при вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29.04.2020 у справі №522/10703/18, від 13.04.2020 у справі №760/468/18, від 11.03.2020 у справі №638/16622/17, від 23.12.2020 у справі №522/21914/14, від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 03.08.2022 у справі №306/7/20, від 07.12.2022 у справі №562/2695/20, від 11.01.2023 у справі №461/7447/17, від 13.03.2023 у справі №215/3495/21.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 не проти спілкуватись з дітьми, пропонувала сину ОСОБА_8 жити з нею, проте він сам відмовився, відповідачка телефонує синам, зі слів молодшого сина інколи надає кишенькові кошти та поповнює мобільний рахунок. У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 зазначала, що діти іноді приїздять до неї, вона спілкується з ними, телефонує, намагається працевлаштуватись, однак в селі складно знайти роботу. Прийти до будинку, де проживає позивач, до дітей, не може через заборону свекрухи. Відповідачка заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, оскільки хоче підтримувати стосунки з дітьми і спілкуватись з ними. 
Судом першої інстанції враховано, що діти з 2017 року навчалися в школі-інтернаті, у батька перебували лише на канікулах, за свідченнями бабусі ОСОБА_12 діти на канікулах їздили на деякий час до матері. При цьому позов ініційований батьком дітей у червні 2025 року, через місяць після його мобілізації до лав ЗСУ (06.05.2025).
Загалом відповідачка не має виключно негативну характеристику, матеріали справи не містять доказів, що вона веде асоціальний чи аморальний спосіб життя.
Сам лише факт несплати аліментів за рішенням суду не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав щодо дітей. 
Висновок Служби у справах дітей Бахмацької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 складено без заслуховування думки матері дітей.
Матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.

З наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням оцінки особистості та поведінки відповідачки, яка, на думку колегії суддів, не свідчить про беззаперечне, свідоме та винне ухилення від виконання батьківських обов`язків, вбачається можливість виправлення ставлення ОСОБА_2 до своїх обов`язків як матері.
Повне нівелювання умов для реалізації та усвідомлення відповідачкою своїх прав та обов`язків щодо синів, нехтування можливістю виправити дану сімейну ситуацію призведе до повного та остаточного розриву сімейних зв`язків.
Відтак, колегія суддів вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав на даний час та за вказаних обставин, що, до того ж, є крайнім заходом впливу, не буде відповідати якнайкращим інтересам дітей.
Принцип якнайкращих інтересів дитини передбачає право мати і знати обох батьків, отримувати від них виховання, піклування та турботу, за відсутності при цьому дійсних і реальних підстав вважати, що таке буде суперечити інтересам дитини.
Доводи апеляційної скарги про те, що мати дітей після розлучення систематично, грубо, без будь-яких позитивних змін не виконувала батьківських обов`язків протягом 9 років не заслуговують на увагу, оскільки наявні в матеріалах цивільної справи докази не є достатніми для обґрунтованості висновку про ухилення відповідачки від виховання своїх синів, оскільки вони не свідчать про свідоме та умисне нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками.
Посилання заявника на те, що поза увагою суду залишилась позиція органу опіки та піклування також не є слушними, з огляду на те, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, такий висновок носить рекомендаційний характер, а тому якщо він не містить доказів того, що відповідач ухиляється від здійснення батьківських обов`язків сам по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. 
Зважаючи на викладене, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст. 164 СК України підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для його скасування, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 січня 2026 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко