ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/7547/24	

Головуючий суддя І інстанції – Сагун А.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 в адміністративній справі №340/7547/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просила: 
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області №00125970704 на суму 231 035,40 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області №00125970704 у частині застосування до ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в розмірі в розмірі 77 011,8 грн.
У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення, в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено та в цій частині прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наказ від 23.07.2024 № 512-П про призначення фактичної перевірки не містить конкретних підстав для її призначення, що свідчить про протиправність проведення такої перевірки та як наслідок протиправність спірного податкового повідомлення-рішення. 
Головне управління ДПС у Кіровоградській області, також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
Вказана апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що враховуючи повторність вчиненого позивачем порушення, контролюючим органом було правомірно застосовано штрафну санкцію у розмірі 150 % та винесено ППР від 27.08.2024 року №00125970704 на загальну суму штрафних санкцій 231 035,40 грн.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційних скарг та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останніх, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, на підставі листа Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 08.07.2024 №ПС/1/12250-24 (а.с.87, 58-59) з метою реалізації положень Національного плану спільних заходів щодо зниження рівня незадекларованої праці, працівниками підрозділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Кіровоградській області згідно наказу від 23.07.2024 №512-п з додатком №7 ( а.с.88-89), з 26.07.2024 по 31.07.2024 року проведено фактичну перевірку господарського об`єкту – торгівельного місця « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність з роздрібного продажу безалкогольних напоїв (в т.ч. кави) ФОП ОСОБА_1 (п.н. НОМЕР_1 ).
За результатами проведеної перевірки посадовими особами відповідача складено акт фактичної перевірки від 31.07.2024 (реєстраційний №10645/11/28/РРО/ НОМЕР_1 від 31.07.2024) ( а.с.54-55), яким встановлено наступні порушення:
- п.1,2 ст. 3 Закону України 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;
- п. 63.3 ст. 63 Податково кодексу України;
- п. 82.2 ст. 82 Податково кодексу України;
- постанова КМУ від 17.06.2015 №413;
- п. 2 розділу IV Порядку реєстрації ведення реєстру та застосування програмних реєстраторів розрахункових операцій від 23.06.2020 №317.
На підставі акту перевірки, в зв`язку з встановленням порушення п.1,2 ст. 3 Закону України 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №00125970704 про застосування штрафних санкцій до позивача на суму 231 035,40 грн. ( а.с.92, 93).
Штрафна санкція відповідачем застосована на підставі абз. 3 п.1 ст. 17 Закону України 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірах 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за кожне наступне вчинене порушення.
Не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  до позивача не могла бути застосована фінансова санкція за повторне порушення, оскільки таким може вважатися наступне вчинене правопорушення після притягнення особи до відповідальності за порушення того ж виду. Отже, відповідачем протиправно застосовано до позивача штрафну санкцію на підставі абз. 3 п.1 ст. 17 Закону України 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірах 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за кожне наступне вчинене порушення. 
Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Одним з видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавств відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.
Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.
Так, підпунктом 75.1.3. пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.
На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.
Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає про правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстав для її проведення, визначеної цим Кодексом.
У цій справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).
За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Згідно підпункту 80.2.3, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки:
- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
З огляду на викладене, суд апеляційної акцентує увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 26.03.2024 року по справі № 420/9909/23, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як вбачається зі змісту наказу про призначення фактичної перевірки від 23.07.2024 № 512-а підставою для призначення перевірки визначено п.п. 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.
Так, у матеріалах справи міститься лист Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 08.07.2024 №ПС/1/12250-24 про виявлені факти неоформленої найманої праці, зокрема ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.87, 58-59). 
Відтак, оскільки приписи п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України встановлюють окрему підставу для проведення фактичної перевірки, а саме у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, отримання такої інформації відповідачем, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо правомірності наведеного наказу.
Щодо суті інкримінованих позивачу порушень, визначених спірним податковим повідомленням-рішенням, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Таким чином, суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) розрахунковий документ встановленої форми та змісту, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Статтею 2 Закону №265/95-ВР визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Положеннями ст.8 Закону №265/95-ВР передбачено, що форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій (далі - РРО) та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій (далі - ПРРО) чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до п.2 розд. IV «Порядку реєстрації ведення реєстру та застосування ПРРО», затвердженого наказом МФУ від 23.06.2020 року №317, ПРРО може, застосовуватися лише на тій господарській одиниці - дані про яку внесені до реєстру щодо такого ПРРО.
Наказом Міністерства фінансів України 21.01.2016 №13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 р. за № 220/28350, затверджено Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів (далі Положення №13).
Згідно до п. 2 розділу 2 Положення № 13 визначено обов`язкові реквізити фіскального касового чека на товари (послуги), зокрема, фіскальний касовий чек на товари (послуги) має містити:
найменування суб`єкта господарювання (рядок 1);
назву господарської одиниці - найменування, яке зазначене в документі на право власності або користування господарською одиницею і відповідає довіднику «Типи об`єктів оподаткування» та повідомлене ДПС формою 20-ОПП (рядок 2);
адресу господарської одиниці - адреса, яка зазначена в документі на право власності чи користування господарською одиницею (назва населеного пункту, назва вулиці, номер будинку/офісу/квартири) та повідомлена ДПС формою 20-ОПП (рядок 3).
Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п.3 розділу І Положення №13).
Відповідальність за порушення Закону №265/95-ВР суб`єктами господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), встановлена статтею 17 цього Закону.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
- 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за порушення, вчинене вперше;
- 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за кожне наступне вчинене порушення.
Як свідчать матеріали справи, актом фактичної перевірки від 31.07.2024 (реєстраційний №10645/11/28/РРО/2597804164 від 31.07.2024) ( а.с.54-55), встановлено порушення п.1, п.2 ст.3 Закону №265/95-ВР, а саме – не проведення розрахункових операцій через ПРРО та не видача розрахункового документу встановлено зразка на загальну суму 153 261,60 грн.; не проведення розрахункових операцій через ПРРО та не видача розрахункового документу встановлено зразка на загальну суму 762,00 грн. 
За порушення вимог Закону №265/95-ВР відповідач застосував до позивача штрафні санкції у розмірі 231 035,40 грн.
Згідно пояснень позивача, відображених в адміністративному позові, остання вважає інкриміноване правопорушення протиправним, оскільки на господарській одиниці - торгівельне місце «CRAFF COFFEE» за адресою: вул. Велика Перспективна, 35/54, м. Кропивницький, ПРРО зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу, відсутній.
Так, згідно вибіркового аналізу електронних копій фіскальних чеків з баз даних СОД РРО за ПРРО (ф.н. 4000652013), в ході перевірки встановлено проведення розрахункових операцій в період з 01.11.2023 по 31.07.2024 року на ГО - торгівельне місце «CRAFF COFFEE» за адресою: вул. Велика Перспективна, 35/54, м. Кропивницький, на загальну суму 153 261,60 грн., що підтверджується роздруківкою з СОД РРО, та надано до акту фактичної перевірки, як додатки.
Як видно з виданого, за результатами контрольно розрахункової операції, чеку на суму 30 грн. - в ньому відображена адреса господарської одиниці вул. Преображенська, 2 (біля соціального магазину», м. Кропивницький, проте ПРРО фактично використовується за адресою: вул. Велика Перспективна, 35/54, м. Кропивницький, що в свою чергу свідчить про порушення позивачем також п.2 ст. 3 Закону №265/95-ВР  ( а.с.94).
Також при перевірці встановлено невідповідність суми готівкових коштів 1090 грн., що знаходяться на місті проведення розрахунків - сумі готівки, яка відображена у х-звіті ПРРО ( а.с.94) – 328 грн. (п.п.2.2.15 акту фактичної перевірки).
Вказана обставина свідчить, про не проведення розрахункових операцій через ПРРО та відповідно не видачу розрахункового документу встановлено зразка на загальну суму 762,00 грн. (1090 грн.-328 грн.), чим порушено приписи п.1, п.2 ст.3 №265/95-ВР.
В свою чергу, позивачем не надано доказів, що ПРРО, з якого робилась роздруківка за період з 01.11.2023 по 31.07.2024, було зареєстровано фіскальним сервером контролюючого органу за адресою м. Кропивницький, вул. Преображенська, 2 нежитлове приміщення №40, яке перебувало у суборенді позивача згідно договору суборенди від 01.10.2023року ( а.с.36-38).
Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем правильно встановлено порушення позивачем п.1, 2 ст.3 Закону №265/95-ВР, що є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій у відповідності до пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР.
При цьому, як видно з оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності застосування відповідачем фінансової санкції як за порушення вчинене повторно.
Так, санкція пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачає накладення фінансової санкції в різних розмірах залежно від порушення, якщо таке вчинене вперше, або за кожне наступне вчинене порушення.
Як видно зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, відповідачем було застосовано штрафні санкції саме як за вчинення правопорушення повторно.
Так, з матеріалів справи видно, що податковим повідомленням-рішенням від 25.07.2024 № 00106510704 до позивача вже застосовувались штрафні санкції за порушення приписів п.п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Доказів оскарження наведеного податкового повідомлення-рішення позивачем до суду подано не було.
Отже, з огляду на вказане, податковий орган дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності накладення штрафних санкцій, як за порушення, вчинене повторно.
Відтак, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області №00125970704 на суму 231 035,40 грн. є правомірним.
Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області – задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 в адміністративній справі №340/7547/24 – скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області №00125970704 у частині застосування до ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в розмірі в розмірі 77 011,8 грн. та в цій частині прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 в адміністративній справі №340/7547/24 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко