ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 288/332/24
провадження № 51-5703км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого | ОСОБА_1 ,
суддів | ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника | ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1 , 
на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року.
Обставини справи

1. Оскарженим вироком суд визнав доведеним, що за обставин, детально викладених у вироку, засуджений, який раніше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтями 309, 310 Кримінального кодексу України (КК), протягом 2023 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 :
- посіяв, виростив та незаконно зберігав у великому розмірі з метою збуту рослини коноплі загальною масою 617,3795 г;
- виготовив з метою збуту екстракт канабісу загальною масою 6,22 г, що є великим розміром; 
- придбав та зберігав прекурсори з метою їх використання для виготовлення психотропної речовини амфетаміну загальною масою 1469,4777 г, що є особливо великим розміром; 
- з корисливих мотивів організував і утримував місце для незаконного виготовлення психотропної речовини амфетаміну;
- придбав та зберігав по місцю свого проживання два пістолети, патрони, корпус осколкової гранати та наступальну осколкову гранату.
2. Всі ці речі були виявлені та вилучені працівниками поліції в ході проведення обшуку 08 листопада 2023 року за місцем його проживання.
3. Оскарженим вироком його засуджено:
- за частиною 2 статті 310 КК до позбавлення волі на строк 5 років;
- за частиною 2 статті 307 КК до позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією всього майна;
- за частиною 3 статті 311 КК до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна;
- за частиною 2 статті 317 КК до позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна;
- за частиною 1 статті 263 КК до позбавлення волі на строк 4 роки.
4. Відповідно до вимог частини першої статті 70 КК йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. На підставі частини 1 статті 71 КК до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
5. В порядку спеціальної конфіскації відповідно до статей 96-1, 96-2 КК, конфісковано на користь держави грошові кошти в сумі 9000 грн та 100 доларів США. 
6. Апеляційний суд оскарженою ухвалою залишив вирок без змін. 
Вимоги і доводи касаційної скарги 

7. Захисник, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (КПК), просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити новий вирок, яким:
виправдати засудженого за частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 317 КК у зв`язку з недоведеністю винуватості та відсутністю в діях складу кримінальних правопорушень;
засудити його до покарання:
- за частиною 2 статті 310 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за частиною З статті 311 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна;
- за частиною 1 статті 263 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
Відповідно до статей 70, 71 КК визначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Грошові кошти 9000 грн та 100 доларів США повернути ОСОБА_8 .
8. Він стверджує, що:
висновки судів попередніх інстанцій не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене покарання не відповідає тяжкості злочинів та особі засудженого;
наявність у засудженого мети збуту наркотичних засобів не підтверджується належними і допустимими доказами поза розумним сумнівом;
у діях засудженого відсутній склад злочинів, передбачених частиною 2 статті 307 та частиною 2 статті 317 КК;
суд безпідставно кваліфікував одні й ті ж дії засудженого одночасно за частиною 2 статті 307 та частиною 2 статті 317 КК;
мала місце провокація злочину;
відсутні правові підстави для застосування спеціальної конфіскації, оскільки гроші в сумі 9000 грн та 100 доларів США належать ОСОБА_8 . 
Позиції учасників касаційного розгляду 

9. Сторона захисту у судовому засіданні підтримала доводи касаційної скарги та просила її задовольнити.
10. Прокурор заперечила проти доводів касаційної скарги, просила залишити її без задоволення, а оскаржене рішення без зміни.
11. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Оцінка Суду

12. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, Суд дійшов висновку, що подана касаційна скарга не підлягає задоволенню.
13. Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення касаційна інстанція має керуватися статтями 412-414 КПК. 
14. Відповідно до статті 433 КПК касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням перш за все судів попередніх інстанцій. Проте за наявності відповідних доводів сторони кримінального провадження Суд здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.
15. Суд вважає, що у цій справі висновок про доведеність винуватості засудженого підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до статті 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів - достатності для прийняття рішення.
16. Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, ретельно перевірив на відповідність вимогам кримінального процесуального закону надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості засудженого і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.
Щодо доведення винуватості за частиною 2 статті 307 та частиною 2 статті 317 КК
17. Суд неодноразово зазначав, що оцінка доказів у справі є перш за все задачею судів попередніх інстанцій.
18. Суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про винуватість засудженого у вчиненні злочинів, послався на докази, безпосередньо досліджені в ході судового розгляду, і дав розгорнуті відповіді на доводи сторони захисту щодо відсутності в діях засудженого складу злочинів, передбачених частиною 2 статті 307 та частиною 2 статті 317 КК. 
19. Суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку, зокрема, результати проведення НСРД, обшуку, оглядів, показання свідків, а також висновки експертів. 
20. Доводи касаційної скарги не дають підстав Суду ставити під сумнів їх висновки у цій справі.
21. Також, Суд вважає необґрунтованими і доводи касаційної скарги про те, що одні й ті самі дії засудженого одночасно кваліфіковано за різними статтями КК, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та судових рішень, дії засудженого, крім іншого, було кваліфіковано за частиною 2 статті 307 КК, як незаконне виготовлення та зберігання психотропних речовин з метою збуту, вчиненому повторно, у великих розмірах, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 309, 310 КК. Крім цього, засуджений за допомогою стаціонарного обладнання за місцем свого проживання виготовляв психотропну речовину з корисливих мотивів, тобто вчинив дії, передбачені частиною 2 статті 317 КК.
22. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказаний довід сторони захисту. 
Щодо доведеності мети збуту «поза розумним сумнівом»
23. Сторона захисту стверджує, про те, що наявність мети збуту у засудженого наркотичних засобів не підтверджено належними і допустимими доказами поза розумним сумнівом.
24. На підтвердження наявності у засудженого умислу на збут суди попередніх інстанцій послались на телефонні розмови засудженого з іншими особами, зафіксовані при проведенні НСРД, щодо виготовлення та продажу наркотичних/психотропних засобів, а також кількість виявленої у засудженого наркотичної/психотропної речовини, спосіб її упакування, розфасування, а також приладдя для виготовлення психотропної речовини. 
25. Суд не має підстав ставити під сумнів ці висновки судів попередніх інстанцій та відхиляє вказаний довід сторони захисту.
Щодо провокації злочину
26. Сторона захисту стверджує, що мала місце провокація злочину.
27. Суд зазначає, що підбурювання з боку правоохоронних органів має місце тоді, коли працівники цих органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а схиляють особу до вчинення злочину, який без такого впливу не був би вчинений.
28. Відповідно до усталеної судової практики для висновку про наявність або відсутність провокації визначальним є з`ясування питання, чи мало місце з боку правоохоронних органів спонукання особи до вчинення злочину, для чого мають прийматися до уваги, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції попри початкову відмову особи, наполегливі нагадування тощо. Жодна зі згаданих обставин сама по собі не має визначального значення і лише оцінивши всі фактичні і юридичні аспекти події в сукупності, суди можуть зробити висновок, чи була поведінка агентів такою, що спонукала особу до дій, які та не вчинила б без їх втручання^[1].
29. Доводи касаційної скарги і матеріали провадження не дають підстав Суду для висновку про наявність провокації, тому Суд відхиляє вказаний довід сторони захисту.
Щодо спеціальної конфіскації
30. Сторона захисту стверджує про відсутність підстав для застосування спеціальної конфіскації, оскільки грошові кошти в сумі 9000 грн та 100 доларів США належать ОСОБА_8 . 
31. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.
32. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що ОСОБА_8 не доведено, що конфісковані грошові кошти є її особистими коштами.
33. Наявна в матеріалах справи довідка ТОВ «ФОРСАЖ КЛУБ», відповідно до якої ОСОБА_8 працювала на посаді менеджера з 01 січня 2022 року по 29 грудня 2023 року, жодним чином не підтверджує, що конфісковані грошові кошти є її власністю. 
34. Будь-яких доказів того, що конфісковані грошові кошти належать ОСОБА_8 стороною захисту не надано у зв`язку з чим Суд відхиляє вказані доводи касаційної скарги.
Щодо призначеного покарання
35. Також Суд вважає необґрунтованими доводи про суворість призначеного засудженому покарання.
36. Відповідно до статті 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з частиною 2 статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
37. Згідно зі статтею 414 КПКневідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
38. При призначенні засудженому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність, особу винного, який раніше судимий, вчинив кримінальні правопорушення в період іспитового строку, не працює, перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога, проходив лікування у наркологічному відділенні. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, суд не встановив та, з урахуванням конкретних обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.
39. Водночас аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому за інкримінованим йому злочином через суворість у касаційній скарзі не наведено.
40. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказаний довід сторони захисту.
Узагальнення
41. Суди попередніх інстанцій дослідили сукупність доказів, представлених в ході змагальної процедури, які з урахуванням обставин цієї справи дозволили з`ясувати усі передбачені статтею 91 КПК обставини і встановити винуватість засудженого у вчиненні інкримінованих йому злочинів. 
42. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши вмотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги сторони захисту. Його ухвала відповідає вимогам статті 419 КПК.
43. Таким чином, у ході розгляду кримінального провадження Судом не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які дають підстави для скасування або зміни оскаржених судових рішень, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3 

[1] Постанова від 03 жовтня 2023 року у справі № 758/15672/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/114086734;