ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 р. м. Ужгород Справа № 914/3231/25 

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригуза П.Д., 
за участю секретаря судового засідання Повідайчик Т.В., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу 
за позовом: Акціонерного товариства «Ідея Банк», код ЄДРПОУ - 19390819, 79008, м. Львів, вул. Валова, 11
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Дешка Романа Васильовича, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,
про: стягнення 291 261,15 грн.,

в с т а н о в и в:
Зміст позовних вимог позивача. 
Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернувся з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Дешка Романа Васильовича про стягнення 291 261,15 грн. боргу.
Обґрунтування позовних вимог: 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на таке. 
1) Позивач вказує, що 03.10.2024 між АТ "Ідея Банк" та ФОП Дешко Р.В. було укладено кредитний договір №КБ03.00113.011282464, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на поповнення обігових коштів в сумі 240 000.00 грн зі сплатою фіксованих процентів 0.01% річних, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, зі строком користування по 03.10.2027 включно. Перерахування коштів підтверджується меморіальним ордером. 
2) За твердженням позивача він повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується належним чином засвідченими копіями доказів видачі кредиту. Станом на дату подання даної позовної заяви відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений термін та не сплатив нараховані інші платежі, в т. ч. проценти за кредитним договором. Остання сплата за кредитним договором була здійснена - 03.01.2025 року. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 30.09.2025 становить: прострочений борг - 226 660.09 грн; прострочені проценти - 17.06 грн; прострочена плата за обслуговування кредиту - 64 584.00 грн. Загальна заборгованість - 291 261.15 грн. 
Позивач вказує, що заборгованість відповідача також підтверджується випискою по рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості. Отже, оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в т. ч. кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач був змушений звернутись за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду. 
3) 19.12.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. №02.3.1-02/11100/25 від 19.12.2025 року) від позивача у справі, у якій він вказував, що відповідно до п. 2.1.2 кредитного договору ціль кредиту - поповнення обігових коштів. На переконання позивача, норми ЗУ "Про споживче кредитування" та "Про захист прав споживачів" не регулюють правовідносини між АТ "Ідея Банк" та ФОП Дешко Р.В. щодо встановлення в кредитному договорі плати з обслуговування кредитної заборгованості. 
Позивач зазначає, що графік щомісячних платежів за кредитним договором містить інформацію про суму платежу за розрахунковий період, який включає в себе погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, з чим ознайомився та погодився відповідач, що підтверджується його власноручним підписом. Враховуючи, що між сторонами письмово було досягнуто згоди за всіма умовами кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦКУ створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим такий договір згідно зі статтею 629 ЦКУ є обов`язковим до виконання сторонами. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги АТ "Ідея Банк" у цій справі задовольнити повністю. 

Правова позиція відповідача у справі. 
23.01.2025 до суду надійшло клопотання від відповідача, яке за свою суттю відповідає відзиву на позовну заяву позивача (вх. №02.3.1-02/10897/25 від 11.12.2025 року). 
В такій заяві відповідач зазначає, що він дійсно укладав з позивачем кредитний договір, за яким сплатив - 34 361.96 грн. За переконанням відповідача, згідно з договором у сумі ануїтетного платежу значна частина - це комісія з обслуговування кредиту, яка є незаконною. Сума реального грошового зобов`язання, що відповідач мав би сплатити в частині кредиту становить 153 323.08 грн. Відтак залишок складає - 118 961.12 грн. На думку відповідача - 171 300.00 грн із заявленої суми - це незаконні нарахування комісії. 
Відповідач зазначає також щодо комісії, що банк стягує плату не за фінансову послугу, а за функції, які й так є елементами його звичайної діяльності, а умова договору, що встановлює плату за такі дії - є такою, що суперечить нормі закону і нікчемною відповідно до ст. 203 та ст. 215 ЦКУ. 
На підставі вищевикладеного, відповідач просив у задоволенні позовних вимог АТ "Ідея Банк" про стягнення заборгованості з ФОП Дешка Р.В. - відмовити у повному обсязі. 
Процесуальні дії суду. 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.10.2025 передано матеріали справи №914/3231/25 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до відповідача Фізичної особи-підприємця Дешка Романа Васильовича про: стягнення 291 261,15 грн. за територіальною підсудністю до Господарського суду Закарпатської області (місцезнаходження: Україна, 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Коцюбинського, будинок 3А; ідентифікаційний код 03499922) оскільки згідно долучених позивачем до позовної заяви документів та відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1.
17.11.2025 матеріали справи надійшли до Господарського суду Закарпатської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 визначений головуючий суддя (суддя-доповідач) - Пригуза П.Д.
Ухвалою суду від 18.11.2025 прийнято справу №914/3231/25 до свого провадження і відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 
Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу. 
Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судом. 
Судом встановлено, що дійсно 03.10.2024 між сторонами спору було укладено кредитний договір №КБ03.00113.011282464, відповідно до п. 1.1. якого, кредитор (позивач) надає позичальнику (відповідач) грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним. 
Згідно з пунктом 2.1. договору, розмір та валюта кредиту - 240 000.00 грн. Ціль кредиту - поповнення обігових коштів; процентна ставка - фіксована, 0.01 % річних. Комісія за видачу кредитних коштів - 1,1 % від суми кредиту; Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 2.99 % від суми кредиту. Термін повернення кредиту - по 03.10.2027 (включно). Порядок видачі кредиту - перерахунок коштів на поточний рахунок позичальника. 
Графік повернення кредиту передбачений Додатком №1 до договору. 
Пунктами 4.1. і 4.2. договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором. Позичальник повертає кредит разом з процентами та щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з графіком. 
Відповідно до п. 5.3.2. договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти та комісію за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з графіком; повернути кредит, сплатити проценти, комісію за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку у випадках, передбачених договором (п. 5.3.5 договору). 
Договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє протягом 2 - ох років з дати настання терміну повернення кредиту. Зобов`язання сторін за договором діють до повного їх виконання (п.9.1. договору). 
Судом встановлено, що такий договір підписано уповноваженими представниками сторін. 
Додатком до договору долучено графік щомісячних платежів за кредитним договором. 
Видача кредиту за кредитним договором №КБ03.00113.011282464 від 03.10.2024 року підтверджується копіями платіжних інструкцій, які містяться в матеріалах справи, а саме: копією платіжної інструкції №912591 від 03.10.2024 на суму 237 388.72 грн; копією платіжної інструкції №912590 від 03.10.2024 на суму 2611.28 грн; копією платіжної інструкції №912588 від 03.10.2024 на суму 240 000.00 грн. 
Також видача кредиту та часткове погашення боргу підтверджується випискою із розрахункового рахунку боржника, яка міститься в матеріалах справи (а. с. 27 - 28).
Довідкою - розрахунком заборгованості ФОП Дешко Романа Васильовича за кредитним договором КБ03.00113.011282464 від 03.10.2024, складеною представником позивача, підтверджується наявність непогашеної заборгованості у загальному розмірі 291 261.15 грн, з яких: прострочений борг - 226 660.09 грн; прострочені проценти - 17.06 грн і нарахована плата за обслуговування кредиту - 64584.00 грн. 
Судом встановлено, що позивачем направлялась відповідачу вимога про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором від 05.08.2025 року вих. №12.4.2/КБ03.00113.011282464, в якій він вказував, що станом на 05.08.2025 заборгованість боржника складає - 291 259.28 грн. В такій вимозі позивач просив суд погасити наявну заборгованість. 
Мотивувальна частина.
Правове обґрунтування і оцінка (висновки) суду. 
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Положеннями ст. 11 ЦКУ передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 15 ЦКУ, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна правовідношення; припинення правовідношення. 
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.202 ЦК). 
Статтею 204 ЦКУ передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 2 статті 214 Цивільного кодексу України передбачено, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.
Згідно положень ст. 509 ЦКУ, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦКУ). 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦКУ). 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ). 
Частиною 1 ст. 604 ЦКУ передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦКУ). 
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦКУ, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно з ст. 615 ЦКУ, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦКУ, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦКУ). 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ). 
Згідно ст. 631 ЦКУ, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. 
Нормою ст. 638 ЦКУ передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Частиною 1 ст. 651 ЦКУ передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ст. 653 ЦКУ). 
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦКУ). 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 2 статті 1054 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Мотивована оцінка судом аргументів учасників справи. 
Судом встановлено, що дійсно 03.10.2024 між сторонами спору було укладено кредитний договір №КБ03.00113.011282464, відповідно до п. 1.1. якого, кредитор (позивач) надає позичальнику (відповідач) грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним. 
Згідно з пунктом 2.1. договору, розмір та валюта кредиту - 240 000.00 грн. Ціль кредиту - поповнення обігових коштів; процентна ставка - фіксована, 0.01 % річних. Комісія за видачу кредитних коштів - 1,1 % від суми кредиту; Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 2.99 % від суми кредиту. Термін повернення кредиту - по 03.10.2027 (включно). Порядок видачі кредиту - перерахунок коштів на поточний рахунок позичальника. 
Графік повернення кредиту передбачений Додатком №1 до договору. 
Пунктами 4.1. і 4.2. договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором. Позичальник повертає кредит разом з процентами та щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з графіком. 
Відповідно до п. 5.3.2. договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти та комісію за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з графіком; повернути кредит, сплатити проценти, комісію за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку у випадках, передбачених договором (п. 5.3.5 договору). 
Договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє протягом 2 - ох років з дати настання терміну повернення кредиту. Зобов`язання сторін за договором діють до повного їх виконання (п.9.1. договору). 
Видача кредиту за кредитним договором №КБ03.00113.011282464 від 03.10.2024 року підтверджується копіями платіжних інструкцій, які містяться в матеріалах справи, а саме: копією платіжної інструкції №912591 від 03.10.2024 на суму 237 388.72 грн; копією платіжної інструкції №912590 від 03.10.2024 на суму 2611.28 грн; копією платіжної інструкції №912588 від 03.10.2024 на суму 240 000.00 грн. 
Також видача кредиту та часткове погашення боргу підтверджується випискою із розрахункового рахунку боржника, яка міститься в матеріалах справи (а. с. 27 - 28).
Довідкою - розрахунком заборгованості ФОП Дешко Романа Васильовича за кредитним договором КБ03.00113.011282464 від 03.10.2024, складеною представником позивача, підтверджується наявність непогашеної заборгованості у загальному розмірі 291 261.15 грн, з яких: прострочений борг - 226 660.09 грн; прострочені проценти - 17.06 грн і нарахована плата за обслуговування кредиту - 64 584.00 грн. 
За встановленими у справі обставинами та відповідно до вищенаведених виписок відповідачем порушено умови Договору щодо своєчасного (відповідно до графіку погашення Кредиту, що зазначений в Додатку 1 до Кредитного договору) погашення заборгованості за отриманим кредитом, сплатою відсотків за користування кредитом та комісії, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви прострочена заборгованість Фізичної особи-підприємця Дешка Романа Васильовича перед Акціонерним товариством «Ідея Банк» становила 291 261.15 грн, з яких: прострочений борг - 226 660.09 грн; прострочені проценти - 17.06 грн і нарахована плата за обслуговування кредиту - 64 584.00 грн.
З урахуванням викладеного, вимога позивача про виконання зобов`язань за Кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства, умовам укладеного між сторонами Кредитного договору. Крім того, судом встановлено, що відповідачем у своєму відзиві підтверджено, що ним дійсно укладався з банком кредитний договір №КБ03.00113.011282464 від 03.10.2024 року. Разом з тим вважає, що його залишок по кредиту, враховуючи часткове погашення кредиту, складає - 118 961.12 грн, а не 291 261.15 грн; не погоджується із нарахуванням комісії, вважаючи пункти договору, які регулюють сплату комісії - нікчемними та незаконними. Також боржник посилається на норми ЗУ "Про споживче кредитування" та на релевантну, на його думку, практику Верховного Суду у справі №496/3134/19. 
З даного приводу суд зазначає, що відповідно до п. п. 9-11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до п. 2.1.2 Кредитного договору ціль кредиту - поповнення обігових коштів.
Таким чином, норми Законів України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів» не регулюють правовідносини між AT «Ідея Банк» та Фізичною особою-підприємцем Дешко Романом Васильовичем щодо встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості.
Кредитний договір містить інформацію про суму виданого кредиту, а також розміри та терміни внесення платежів на їх повернення, з чим ФОП Дешко Р.В. погодився, підписавши вище вказаний Кредитний договір, отримавши на його виконання кредитні кошти, та який виконував.
З огляду на викладене, ФОП Дешко Р.В. погодився з обсягом взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором.
Враховуючи, що між сторонами письмово було досягнуто згоди за всіма умовами Кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Суд звертає увагу боржника, що доказів визнання недійсним вказаного Кредитного договору чи оскарження його умов, зокрема щодо регулювання ним положень щодо сплати комісії за обслуговування договору, у судовому порядку відповідачем не надано.
Суд також вважає необґрунтованим та безпідставним покликання відповідача на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові у справі №496/3134/19, оскільки в наведеній справі фактичні обставини є іншими, адже у справі №496/3134/19 позичальником була саме фізична особа, а не ФОП.
Суд зазначає, що стягнення з позичальника комісії (винагороди) за обслуговування за кредитним договором є усталеною судовою практикою (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 19.03.2021 у справі 904/2073/19, постанова Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 917/2033/16 тощо).
Згідно з ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.
Незгода позичальника з умовою договору про нарахування та сплату комісії (винагороди), на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання додаткових угод до договору, не є підставою для визначення умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за дим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.
Такий підхід викладено у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 19.03.2021 у справі 904/2073/19, постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 910/15211/20.
Виходячи з викладеного, умова Кредитного договору про сплату щомісячної комісії, яка є платою за управління кредитом, відповідає положенням законодавства і була включена до Кредитного договору за взаємною згодою сторін. Доводи відповідача за первісним позовом щодо незаконності такої комісії не ґрунтуються на законі.
На підставі викладеного, суд відхиляє доводи відповідача, висловлені ним у своєму відзиві на позовну заяву, та задовольняє позовні вимоги повністю. 
Висновки суду. 
Суд висновує, що належними і допустимими доказами у справі підтверджується наявність непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем та право банку на виконання зобов`язань за Кредитним договором шляхом погашення заборгованості за отриманим кредитом, сплатою відсотків за користування кредитом та комісії. Сторонами письмово було досягнуто згоди за всіма умовами Кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, та є обов`язковим до виконання відповідачем відповідно до положень ст. 629 ЦКУ. 
Таким чином, суд погоджується з розрахунками позивача і задовольняє позовні вимоги повністю шляхом стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 291 261.15 грн, з яких: прострочений борг - 226 660.09 грн; прострочені проценти - 17.06 грн і нарахована плата за обслуговування кредиту - 64584.00 грн. 
Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. 
Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
За приписами ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відтак з урахуванням усіх встановлених обставин та зроблених правових висновків, враховуючи аргументи позивача та подані ним докази, суд вказує, що існують підстави для повного задоволення позовних вимог позивача. 
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до повного задоволення судом.
Розподіл судових витрат. 
Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України). 
Відтак, оскільки спір виник через правопорушення Відповідача, на Відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 3495,14 грн повністю. 
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

у х в а л и в: 

1. Позовні вимоги задовольнити повністю. 

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дешка Романа Васильовича, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь 
Акціонерного товариства «Ідея Банк», код ЄДРПОУ - 19390819, 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, суму боргу за кредитним договором в розмірі 291 261.15 грн (двісті дев`яносто одна тисяча двісті шістдесят одна гривні 15 копійок), з яких: 226 660.09 грн (двісті двадцять шість тисяч шістсот шістдесят гривень 09 копійок) - прострочений борг; 17.06 грн (сімнадцять гривень 06 копійок) - прострочені проценти, 64 584.00 грн (шістдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) - прострочена плата за обслуговування кредиту. 

3. Судові витрати покласти на відповідача у справі. 

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дешка Романа Васильовича, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь 
Акціонерного товариства «Ідея Банк», код ЄДРПОУ - 19390819, 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, сплачений судовий збір у розмірі 3495.14 грн (три тисячі чотириста дев`яносто п`ять гривень 14 копійок). 
Накази видати після набрання рішенням законної сили. 

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Суддя Пригуза П.Д.