Справа № 199/7907/25
(3-в/199/2/26) 
ПОСТАНОВА 
іменем України
05.01.2026 року        місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Машкіна Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області про заміну накладеного адміністративного арешту іншим видом адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 31.07.2025 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 (п`ятнадцять) діб з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років без конфіскації транспортного засобу.
При цьому, органом Національної поліції встановлено, що згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 з 31.07.2025 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що унеможливлює виконання вказаного судового рішення. 
25.12.2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра надійшло подання начальника Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області про заміну накладеного адміністративного арешту іншим видом адміністративнго стягнення, посилаючись на давність виконання постанови суду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма юридичними та фізичними особами на всій території України.
Зі змісту рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 у справі № 1-26/2012, слідує, що відповідно до Конституції України … судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 17, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
«Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує правовладдя як складову частину спільної спадщини Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів правовладдя є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного розв`язання спору судами їхнє рішення не можна ставити під сумнів (Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, § 61; Khristov v. Ukraine, № 24465/04, § 33, від 19 лютого 2009 року).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
Суд, в межах даного провадження, керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду. 
Суспільна небезпечність умисного невиконання судового рішення полягає і в тому, що протиправні дії особи перш за все несуть загрозу авторитету правосуддя та принижують інститут судового рішення, що в свою чергу заподіює шкоду правам громадян та державним інтересам.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. по справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява №48553/99) визначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової впевненості, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Так, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 31.07.2025 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 (п`ятнадцять) діб з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років без конфіскації транспортного засобу.
Постанову звернуто до виконання після набрання нею законної сили.
Відповідно до ст. 32 КУпАП адміністративний арешт не може застосовуватись до вагітних жінок, жінок, що мають дітей віком до дванадцяти років, до осіб, які не досягли вісімнадцяти років, до осіб з інвалідністю першої і другої груп.
Провадження по виконанню постанови про застосування адміністративного арешту та арешту з триманням на гауптвахті визначено главою 32 КУпАП, яка не містить положень щодо можливості заміни стягнення у виді адміністративного арешту будь-яким іншим видом адміністративного стягнення.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не є особою, до якої не може застосовуватись адміністративний арешт, можливість заміни вказаного виду стягнення будь-яким іншим законом не передбачена, суд приходить до висновку, що подання начальника Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області не ґрунтується на законі, тому в його задоволенні слід відмовити. 
В той же час, суд не оцінює доводи заявника щодо давності виконання постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, оскільки наслідком її спливу є звільнення особи від стягнення, однак таких вимог подання не містить. 
Керуючись ст.304 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні подання начальника Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області про зміну накладеного адміністративного арешту іншим видом адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя: Н.В.Машкіна