Справа № 456/5652/25
Провадження № 1-кп/456/221/2026

ВИРОК
іменем України
"04" лютого 2026 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верчани Стрийського району Львівської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 409 КК України,
в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з метою ухилення від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів та забезпечення подальшого звільнення з військової служби, у невстановлені слідством місці та час, але не пізніше 05.06.2025, у невстановленої слідством особи придбав завідомо підроблені документи – свідоцтво про хворобу від 03.06.2025 №20250306-1321 на ім`я ОСОБА_5 , щодо непридатності до військової служби. У подальшому, звернувся з рапортом щодо звільнення з військової служби за станом здоров?я до якого додав вище зазначені завідомо підроблені документи, які начебто надають йому право на звільнення з військової служби за станом здоров`я, для підготовки та видання наказу про його звільнення з військової служби з виключенням з військового обліку та в період часу з 05.06.2025 по 10.06.2025 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, чим вчинив ухилення від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, вчинене в умовах воєнного стану.
Таким чином, ОСОБА_5 ухилився від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.409 КК України.
Правова позиція сторони обвинувачення. 
Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 25 вересня 2025 року старшим слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові та затверджений прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 .
З огляду на обвинувальний акт, прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_5 ухилився від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.409 КК України.
Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні просить суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
В судових дебатах прокурор просить суд ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.409 КК України, й призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.
Правова позиція сторони захисту.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , вину визнав повністю та показав, що з 07.03.2025 є військовослужбовцем ЗСУ, виконує службу на посаді водія господарської частини в ВЧ НОМЕР_1 . Він подав документи на звільнення з військової служби (довідку ВЛК) до командира військової частини, потім – рапорт на звільнення. Він був звільнений з військової служби за станом здоров`я. З 06.06.2025 по 10.06.2025 він був звільнений з військової служби. Пізніше, поновлений на військовій службі, оскільки його документи поставили під сумнів, як підроблені. Потім було зареєстровано кримінальне провадження. 10.06.2025 він повернувся на військову службу і до цього часу проходить військову службу. Довідку ВЛК він замовив через Телеграм канал. Йому було відомо, що у нього немає захворювань, які вказані у довідці ВЛК. Йому не було відомо про кримінальну відповідальність за підроблення документів. Щиро розкаюється у вчиненому. 
Захисник ОСОБА_4 при призначенні покарання ОСОБА_5 просить суд врахувати, що останній раніше не судимий, характеризується позитивно, усвідомив протиправність вчинених ним діянь, має на утриманні неповнолітніх дітей, повернувся на військову службу. 
Межі судового розгляду кримінального провадження.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого. 
Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.4 ст.409 КК України.
Висновки суду. 
Таким чином суд вважає доведеним: 
факт ухилення ОСОБА_5 від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, в умовах воєнного стану, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбачене ч.4 ст.409 КК України.
Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання. 
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. 
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено. 
Пом`якшуючими вину обвинуваченого обставинами, передбаченими ст. 66 КК України суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, раніше не судимий, характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
До вказаних висновків, суд прийшов, зокрема, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК. 
Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. 
На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи винного, який на час розгляду справи повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутності обтяжуючих у справі обставин, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Запобіжний захід обвинуваченому обрано у виді застави.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд 
у х в а л и в :
ОСОБА_5  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.409 КК України, й призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.
Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 повідомляти уповноважений орган про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися у вказаний орган для реєстрації.
Копію вироку для виконання направити ВЧ НОМЕР_1 на підставі ч.4 ст.76 КК України.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений та його захисник - подати клопотання про помилування.  

  Суддя	  	ОСОБА_1