Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2026 року Справа № 542/1529/25
Провадження № 2/542/172/26
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Кашуби М.І.,
за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в :
До Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла справа за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У позовній заяві позивач зазначив, що 02.09.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 588530448 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Вказав, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого продовжувався укладенням додаткових угод. Відповідно до умов вказаного договору до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.
У подальшому, 30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило вказане право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», уклавши з ним договір факторингу № 30/1023-01.
08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е. Відповідно до умов вказаного договору, до позивача перейшло право вимоги до відповідача.
Зазначив, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 25576,60 грн.
Вказану суму просили стягнути з відповідача та понесені судові витрати.
17.11.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, у якій він просив відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості. В обгрунтування заяви посилався на те, що у матеріалах справи відсутні будь – які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт укладення договору між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Також вказує, що позивачем не доведено факт перерахування коштів на його рахунок та не надано відомостей про дату, час, ІР-адрусу створення облікового запису. Немає підтвердження, що номер телефону або електронна адреса, використанні при реєстрації належали саме йому. Тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 135).
24.11.20225 представником позивача подано відповідь на візив, у якому зазначено, що договір про надання кредиту пдписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Одноразовий персональний ідентифікатор № MNV47C3М було напавлено відповідачу 02.09.2022 о 23:16:14 на номер мобільного телефону, вказаного ним у заявці на отримання грошових коштів – НОМЕР_1 . Твердження відповідача про відсутність підпису на кредитному договорі є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Представник позивача вказав, що факт перерахування коштів відповідачу підтверджується платіжним дорученням та документом, виданим та підписаним первинним кредитором, водночас, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс», а саме того, що відповідні кошти не зараховані на картковий рахунок позичальника, який вказаний у договорі. Вважає, що додана відповідачем виписка з банківського рахунку не може бути доказом того, що ОСОБА_1 не отримував на свій рахунок грошових коштів у сумі 5500,00 грн, оскільки із наданої виписки вбачається рух коштів за період 01.01.2022-11.11.2025 по рахунку № НОМЕР_2 , проте у цій виписці відсутній номер платіжної картки, що належить відповідачу, а тому неможливо встановити за якою саме карткою було сформовно цю виписку (а.с. 148-151).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 121).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.11.2025 витребувано від АТ «ОЩАДБАНК» інформацію щодо підтвердження факту належності ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , платіжної картки № НОМЕР_4 хх-хххх-2454, а також підтвердження факту зарахування грошових коштів у розмірі 5500,00 грн від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на картку № НОМЕР_5 за період з 02.09.2022 по 07.09.022 (а.с. 143).
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не надав.
Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача, позивач посилався на договори факторингу, внаслідок укладення яких позивач набув право вимоги до відповідача.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. 
В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Відповідно до положень ст. 1077- 1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Так, судом встановлено, що 28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (Фактор) було укладено Договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.70-73).
Відповідно до п. 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.
Згідно з п.1.3 вказаного договору право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Пунктом 1.5 договору встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору.
Згідно з п. 2.1 та 4.1 договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.
26.10.2021 на виконання п. 2.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 складено та підписано Реєстр прав вимоги №198, за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача за кредитним договором, фінансування , належне до сплати за цим договором факторингу становить 662173,56 грн грн (а.с. 70-71).
Згідно з актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2022 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимог № 198 від 11.10.2022 за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Таліон Плюс» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у загальному розмірі 662 173,56 грн (а.с.69).
Крім того, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткові угоди № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якими сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2024 року (а.с.77 зворот -84).
Умови зазначеного договору факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договору не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.
Крім того, додатковими угодами, строк дії договору факторингу було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстр про передачу права вимоги, наявний у матеріалах справи, та є належним доказом щодо передачі відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023/01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.64-66).
Відповідно до п. 1.3 вказаного договору під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 1.5 договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору.
А згідно з п. 4.1. цього договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку.
20.12.2023 на виконання п. 2.1 договору факторингу №30/1023/01 від 30.10.2023 складено та підписано Реєстр прав вимоги №2 від 20.12.2023, за яким до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №588530448 від 02.09.2022 в сумі 25576,60 грн; фінансування, належне до сплати за цим договором факторингу становить 3 582 331,73 грн (а.с.62-63).
Згідно з платіжною інструкцією № 5279 від 22.12.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 у загальному розмірі 3 582 331,73 грн (а.с.61).
08.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено Договір факторингу №08/07/25-Е (а.с. 56-59).
Відповідно до п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 25576,60 грн, з яких 5500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 20076,60 грн сума заборгованості за відсотками за Кредитним договором №588530448 від 02.09.2022, ціна продажу, належна до сплати за цим реєстром складає 2 501 429,88 грн (а.с. 54-55).
Згідно з платіжними інструкціями № 297 від 17.07.2025, № 316 від 12.08.2025 та № 319 від 13.08.2025, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 у загальному розмірі 2 501 429,88 грн (а.с. 49-50).
Отже, наявними в матеріалах справи доказами, підтверджується перехід до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 02.09.2022 року №588530448.
Встановлено, що 02 вересня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір № 588530448 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. 
Відповідно до п. 4.1 та 4.2 Договору, з метою укладення цього договору Позичальник, ознайомившись з Правилами, заповнив Заявку, вказавши всі свої дані, визначені в заявці як обов`язкові. При подачі заявки позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати одразу після укладення Договору (перший транш) та плановий строк дострокового повернення кредиту, протягом якого застосуються спеціальні умови користування кредитом – Дисконтний період. Позичальник підтведжує, що вказав у Заявці повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні кредитодавцю для прийняття рішення про надання чи ненадання Кредиту, а також бажаний спосіб отримання кредиту.
Згідно з п. 4.10.5 Договору, позичальник перейшов з використанням Телекомунікаційного ресурсу кредитодавця до ознайомлення з Офертою в Особистому кабінеті. Одночасно ІТС кредитодавця згенеровано одноразовий ідентифікатор та направлено позичальнику в смс-повідомлені та/або в повідомлені в меседжер та/або в електронному листі на електронну пошту та/або в особистому кабінеті.
Як вбачається з довідки щодо дій позичальника в Інформаційно –телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», одноразовий ідентифікатор MNV47C3М було відправлено на мобільний номер телефону НОМЕР_1 02.09.2022 о 23:16:14. Ідентифікатор введено позичальником 22.09.2022 о 23:16:25 год (а.с. 13).
Згідно з п. 2.1 Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 5500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Відповідно до п. 2.3 Договору, кредитодавець надає перший транш за Договором в сумі 5500,00 грн одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 07.09.2022.
Згідно з п. 5.1.1 Договору, за вибором позичальника, кожен окремий транш за цим договором може надаватися позичальнику шляхом переказу коштів, який за вибором позичальника може бути завершено в один з наступних способів: шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника відкритий банком позичальнику, за умови що для ініціювання переказу використані реквізити Платіжної картки 5167-80хх-хххх-2454, що відбувається до 3 банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового траншу за Договором.
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором.
Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 5500,00 грн відповідачу підтверджується платіжним дорученням від 02.09.2022, зі змісту якого вбачається, що платником ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" здійснено переказ коштів згідно з договором № 588530448 від 02.09.2022 ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 , для зарахування на платіжну карту № НОМЕР_5 (а.с. 10).
Крім того, згідно з повідомленням АТ "ОЩАДБАНК" № 46/12.11/157816/2025-БТ від 09.12.2025, на ім`я ОСОБА_1 в банку відкрито банківський рахунок № НОМЕР_6 , який обслуговується за допомогою платіжної картки № НОМЕР_7  та надано підтверджувальну інформацію у вигляді виписки та платіжної інструкції щодо зарахування грошових коштів, з якої вбачається, що 02.09.2022 на вищевказаний рахунок перераховано грошові кошти у сумі 5500,00 грн, (а.с.157-158).
Відповідно до виписки з особового рахунку, а також розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за кредитним договором № 588530448 від 02.09.2022 станом на 31.07.2025 – 25576,60 грн, яка складається з: 5500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 20076,60 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 45,46-48).
Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.
Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_1 підписав електронний договір, дійсно отримав кредитні кошти, однак неналежним чином виконував кредитні зобов`язання, добровільно не сплатив обумовлені кредитними правовідносинами платежі, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.
Досліджені докази у повній мірі спростовують доводи відповідача щодо непідтвердження факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.
При цьому, належних доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано.
В свою чергу, подана відповідачем виписка по рахунку НОМЕР_6 , не підтверджує рух коштів саме по картці № НОМЕР_4 хх-хххх-2454. А виписка по рахунку НОМЕР_8 – не стосується обставин справи.
З урахуванням встановлених обставин справи з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 588530448 у розмірі 25576,60 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України № 24109 від 29.08.2025. 
Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2422,40 грн.
Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Представництво інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» під час судового розгляду справи здійснювало адвокатське бюро «Тараненко та партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025 (а.с. 43-44).
Згідно із додатковою угодою № 25770689877 до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025, ТОВ «ФК» Ейс» доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту прав та інтересів клієнта з питань, що відносяться до юрисдикції судів по справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема, відносно ОСОБА_1 . 
Відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг, правнича допомога складається із: складання позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до позичальника, яким є ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 588530448 від 02.09.2022 – 5000,00 грн; вивчення матеріалів справи– 1000,00 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 588530448 від 02.09.2022 на рахунок позичальника – 500,00 грн; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 588530448 від 02.09.2022 на рахунок позичальника – 500,00 грн. (а.с. 41).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідачку.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Крім того, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 07.12.2022 по справі № 873/96/22 під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України(а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про те, що сума витрат на правову допомогу у цій справі, яка відповідає критеріям дійсності та реальності, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 3000,00 грн.
На підставі положень ст. 141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором № 588530448 від 02.09.2022 у розмірі 25576,60 грн (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сімдесят шість грн шістдесят коп).
Стягнути із із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн сорок коп) та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн (три тисячі грн 00 коп).
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони у справі:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місцезнаходження: вул. Алматинська, 8, офіс 310 а, м. Київ, 02090, код ЄДРПОУ 42986956; 
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області Кашуба М.І
Повний текст рішення складено 23.01.2026.