ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/203/25 Головуючий у 1-й інстанції: Ткаченко О.Є.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частина НОМЕР_1 ) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач/апелянт/ВЧ НОМЕР_1 ) про: 
- визнання протиправною відмови ВЧ НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у звільненні ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи;
- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він є єдиною дитиною та єдиним сином у своєї матері ОСОБА_2 , яка має інвалідність ІІ групи, перебуває на пенсії та потребує постійного догляду, що є підставою для звільнення з військової служби згідно з підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому вважає відмову відповідача у звільненні його з військової служби за наявності усіх необхідних документів, що підтверджують право на звільнення, протиправною. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) у звільненні ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) здійснити повторний розгляд рапорту ОСОБА_1 від 11 червня 2024 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням висновків суду, та прийняти відповідне рішення за наслідком такого розгляду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі у розмірі 605, 60 грн відповідно до частини задоволених вимог.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як військовослужбовець, призваний під час мобілізації, має право на звільнення за сімейними обставинами, передбаченими підпунктом «г» пункту 2 частини 4 та пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, якщо він не висловив бажання продовжувати службу, а також належно підтвердив: (1) інвалідність матері ІІ групи, (2) необхідність догляду, (3) відсутність інших близьких осіб, які можуть цей догляд забезпечити. ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , мати має інвалідність ІІ групи безстроково, позивач фактично проживав з нею до мобілізації, а подані ним документи (довідка МСЕК, акт обстеження, нотаріальна заява матері про відсутність інших осіб, висновки закладу охорони здоров`я за формою № 080-4/о із рекомендацією соціальної послуги догляду) у сукупності підтверджують наявність сімейних обставин для розгляду питання про звільнення. Посилання відповідача на відсутність потреби в постійному догляді за довідкою МСЕК є помилковим, оскільки МСЕК встановлює інвалідність та може визначати потребу у сторонньому нагляді/догляді, однак питання підтвердження саме необхідності постійного догляду може підтверджуватися медичним висновком/документами ЛКК (зокрема, висновками за формами, затвердженими МОЗ), а не виключно довідкою МСЕК. При цьому суд послався на правові позиції Верховного Суду (зокрема, у справах № 120/1909/23 та № 520/21316/23) щодо тлумачення цієї колізії термінів і документів. Суд відхилив довід відповідача про ненадання підтвердження відсутності інших членів сім`ї, вказавши, що подані матеріали підтверджують, що позивач є єдиним сином, а обставини сімейного стану матері та її проживання з позивачем до мобілізації не дають підстав вважати, що існують інші близькі родичі, які реально можуть здійснювати догляд; крім того, суд нагадав загальні приписи сімейного та соціального законодавства про обов`язок дітей піклуватися про непрацездатних батьків. Разом із тим суд дійшов висновку, що безпосередньо зобов`язати звільнити (тобто прийняти рішення про звільнення) він не може, бо це означало б підміну дискреції командування/органу (суд контролює легітимність, а не приймає управлінське рішення замість органу). Щоб забезпечити ефективний захист, суд вийшов за межі позовних вимог і застосував спосіб захисту, який відповідає частині другій статті 9 та частині четвертій статті 245 КАС України та зобов`язав відповідача повторно розглянути рапорт позивача з урахуванням правової оцінки суду та прийняти рішення за результатом такого розгляду.
В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що рішення в частині задоволених вимог ухвалено всупереч чинному законодавству, без належного з`ясування всіх обставин справи та без урахування доводів відзиву, оскільки суд, на думку апелянта, не дослідив у повному обсязі документи й нормативну базу, а також неправильно виклав обґрунтування. Підпункт «г» пункту 2 частини четвертої та частина дванадцята статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII вимагають наявності двох ключових умов, які позивач не довів належними доказами: підтвердження саме необхідності постійного догляду за матір`ю-особою з інвалідністю; підтвердження відсутності інших членів сім`ї 1-го або 2-го ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд (або що такі члени сім`ї самі потребують догляду). Щодо першої умови ВЧ НОМЕР_1 стверджує, що довідка МСЕК (серія 12 ААГ № 791308 від 02 травня 2024 року) встановлює ІІ групу інвалідності, але не містить зазначення про необхідність постійного догляду, а отже МСЕК має підтверджувати потребу в постійному сторонньому догляді для осіб 18+, і без такого запису підстава для звільнення відсутня. При цьому апелянт заперечує доказову силу висновків КНП «Куликівський центр ПМСД» № 51 (04 червня 2024 року) та № 107 (10 грудня 2024 року), зазначаючи, що вони лише рекомендують соціальну послугу догляду на непрофесійній основі, але не підтверджують факту потреби у постійному сторонньому догляді (і тому ці документи, на думку ВЧ, не закривають вимогу закону). Щодо другої умови, то документи позивача не доводять, що він є єдиною дитиною, а також не підтверджують відсутність інших родичів 1-2 ступеня споріднення, які могли б здійснювати догляд: повний витяг з ДРАЦС лише свідчить, що позивач є першою дитиною, але не доводить, що він єдиний; нотаріальна заява матері, витяги з реєстрів та витяг про зареєстрованих осіб також не є належним підтвердженням відсутності інших членів сім`ї відповідного ступеня споріднення. З огляду на це, подані позивачем документи не є підставою для звільнення за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, а тому суд першої інстанції помилково визнав відмову протиправною і помилково зобов`язав до повторного розгляду рапорту.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т.1, а.с. 9).
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 02 травня 2024 року № 791308 ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності безстроково внаслідок загального захворювання (т.1, а.с. 13 зворот).
ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, що підтверджується висновками комунального некомерційного підприємства «Куликівський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 04 червня 2024 року № 51 та від 10 грудня 2024 року № 107 (т. 1, а.с. 14 з обох сторін).
Нотаріально засвідченою заявою від 11 вересня 2024 року № 785 ОСОБА_2 підтверджує, що ОСОБА_1 є її єдиним сином, будь-яких інших працездатних осіб, які відповідно до вимог закону зобов`язані здійснювати її утримання, не має (т.1, а.с. 15 зворот).
Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 14 травня 2024 року № 46 ОСОБА_1 до призову в лави Збройних Сил України фактично проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 11-12).
ОСОБА_1 звернувся з рапортом від 11 червня 2024 року до начальника третьої прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) першої прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Як підстава зазначено: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. До рапорту додано документи: копія військового квитка, копія паспорта, копія свідоцтва про народження, копія ІПН, довідка про реєстрацію проживання, копія паспорта матері, ідентифікаційний номер матері, довідка МСЕК № 791308 серії 12 ААГ від 02.05.2024, акт №46 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства, фактичного місця проживання особи, витяг з реєстру територіальної громади, витяг № 581 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, свідоцтво про розірвання шлюбу матері (т.1, а.с. 18).
Листом від 09 вересня 2024 року на звернення позивача відповідач повідомив, що рапорт позивача щодо звільнення в запас у зв`язку із сімейними обставинами розглянуто на засіданні атестаційної комісії та прийнято рішення розглянути повторно після надання документів щодо відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, що можуть здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, та документів, що підтверджують факт необхідності здійснення постійного стороннього догляду (т. 1, а.с. 21).
Листом від 15 жовтня 2024 року № 08.1/2310- 24-Вих відповідач підтвердив факт отримання та долучення до рапорту ОСОБА_1 від 06 липня 2024 року додаткових документів (т. 1, а.с. 21 зворот), зокрема висновку КНП «Куликівський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 04 червня 2024 року за № 51.
На підставі адвокатського запиту від 13 листопада 2024 року до рапорту ОСОБА_1 додатково долучено документи, зокрема нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 від 11 вересня 2024 року, зареєстровану в реєстрі за № 785, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 22-23).
Надані документи долучені до рапорту ОСОБА_1 , що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19 листопада 2024 року № 08.1/2708-24-Вих (т. 1, а.с. 24).
Листом від 09 грудня 2024 року № 08.1/31896/24-Вих. за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_3 ) позивача повідомлено, що за результатами повторного розгляду його рапорту від 06 липня 2024 року на засіданні атестаційної комісії 28 листопада 2024 року прийнято рішення відмовити в його задоволенні у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення: відповідно до наданої довідки МСЕК мати не потребує постійного догляду, а також з ненаданням підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які могли б здійснювати догляд за матір`ю (т. 1, а.с. 27).
Вважаючи відмову відповідача у звільненні з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з позовом. 
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з частинами першою, другою статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ).
В той же час, позивач виявив бажання не продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи, оскільки він є єдиним сином.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Згідно із частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період (далі - Положення № 1115/2009, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 2 Положення № 1115/2009 громадяни проходять військову службу в Держприкордонслужбі (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. Громадяни, які проходять військову службу в Держприкордонслужбі, є військовослужбовцями Держприкордонслужби (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується службовим або спеціальним посвідченням.
Розділ XIV Положення № 1115/2009 регламентує питання проходження військової служби та деякі питання виконання військового обов`язку в особливий період.
Відповідно до пункту 305 Положення № 1115/2009 в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.
Згідно з підпунктом 1 пункту 307 Положення № 1115/2009 з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до пункту 288 Положення № 1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.
Як вже встановлено судом, позивачем до рапорту про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ надано документи на підтвердження наявності підстав для звільнення, зокрема: висновки № 51 та № 107, видані КНП «Куликівський центр первинної медико-санітарної допомоги» за формою № 080-4/о про те, що ОСОБА_2 потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; довідку до акта огляду МСЕК, яка підтверджує встановлення ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності за загальним захворюванням безстроково; акт обстеження фактичного місця проживання від 14 травня 2024 року № 46, яким підтверджується постійне проживання позивача з матір`ю до призову на військову службу, заяву ОСОБА_2 та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження на підтвердження того, що позивач є єдиною дитиною ОСОБА_2 .
Також позивач надав копію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 (матір`ю позивача) та ОСОБА_3 (батьком позивача) серії НОМЕР_4 від 07 березня 1997 року на підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 .
Підставами для відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення відповідач вказав не надання підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які могли б здійснювати догляд за матір`ю позивача ОСОБА_2 , та документів, що підтверджують факт необхідності здійснення постійного стороннього догляду.
Водночас як правильно звернув увагу суд першої інстанції, факт того, що позивач є єдиним сином ОСОБА_2 та відсутність інших працездатних осіб, які зобов`язані відповідно до вимог законодавства утримувати ОСОБА_2 , повністю підтверджується наданими документами. Крім того, доведено факт проживання позивача разом із матір`ю за адресою її реєстрації.
Відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Згідно зі статтею 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16 грудня 1993 року № 3721-XII діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.
За наведених обставин твердження відповідача про те, що позивачем не надано підтвердження відсутності інших осіб, які могли б здійснювати догляд за матір`ю позивача ОСОБА_2 , є необґрунтованим та спростовується наданими документами.
Крім того, суд звертає увагу, що норми статті 26 Закону № 2232-ХІІ не покладають на військовослужбовця обов`язку доводити відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення шляхом подання вичерпного переліку таких осіб або офіційних довідок про кожного з них.
Закон вимагає підтвердження фактичної відсутності осіб, які реально можуть здійснювати догляд, а не теоретичної можливості існування родичів. Подані позивачем докази у своїй сукупності свідчать саме про відсутність таких осіб та неможливість перекладення обов`язку догляду на будь-кого іншого.
В адміністративних справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення покладається саме на відповідача.
Відповідач, стверджуючи про наявність інших осіб, які могли б здійснювати догляд за матір`ю позивача, не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував існування таких осіб або їх здатність фактично здійснювати догляд.
Іншою підставою для відмови у задоволенні рапорту позивача відповідач зазначає, що відповідно до наданої довідки МСЕК мати позивача не потребує постійного догляду.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем до рапорту було долучено довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 02 травня 2024 серії 12 ААГ № 791308, якою підтверджується встановлення матері позивача - ОСОБА_2 інвалідності II групи безстроково за загальним захворюванням, проте в цьому документів відсутні рекомендації про необхідність вжиття заходів по догляду за особою з інвалідністю.
Відповідно до висновків КНП «Куликівський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 51 від 04 червня 2024 та № 107 від 10 грудня 2024 року за формою № 080-4/о, кожен з яких підписаний членами комісії з трьох лікарів, ОСОБА_2  рекомендовано соціальну послугу догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Зазначено, що висновок подається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
В пункті 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України № 2232-ХІІ йдеться про необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків за висновками медико-соціальної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Питання визначення органу, уповноваженого на видачу медичного документа щодо необхідності здійснення постійного догляду, було предметом правового аналізу Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23 та від 13 червня 2024 року у справі № 520/21316/23, на які послався й суд першої інстанції.
У зазначеному рішенні Верховний Суд звернув увагу на те, що поняття медичний висновок розкривається у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, відповідно до якого медичний висновок є електронним документом, сформованим на підставі медичних записів в електронній системі охорони здоров`я та містить висновок лікаря щодо тимчасової або постійної втрати працездатності, придатності до певних видів діяльності, стану здоров`я пацієнта або інших питань, визначених законодавством.
Отже, медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.
Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.
З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).
Щодо повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, слід зазначити таке.
Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:
- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;
- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;
- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;
- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.
Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження суцільним порядком.
Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).
За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форму первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду» та інструкцію щодо її заповнення. 
Згідно з пунктами 3, 4 цієї Інструкції Висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги.
Висновок заповнюється членами лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) на підставі форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого № _____», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974, або форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974..
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974.
Також повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31 липня 2013 року № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». 
Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції йдеться про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31 липня 2013 року № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).
Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то суд дійшов до переконання, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.
Крім того, суд зауважує, що абзац 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою: або висновок медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Позивачем до рапорту про звільнення з військової служби додано висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
При цьому, підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду.
Жодного слова про систематичність, чи іншу періодичність такого догляду, у висновку, наданому позивачем, немає. Саме по собі поняття «догляд вдома» не є тотожним поняттю «постійний догляд», в той же час як останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
Як підсумок, Верховний Суд у справі № 120/1909/23 (постанова від 21 лютого 2024 року) зазначив, що такий висновок ЛКК не підтверджує необхідність стороннього постійного догляду за хворою особою, у зв`язку з чим залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій - якими було відмовлено в задоволенні позову.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на те, що у висновках, складених КНП «Куликівський центр первинної медико-санітарної допомоги», про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, відсутня інформація про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 як особою з інвалідністю ІІ групи, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач не надав відповідачу доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що саме позивач зобов`язаний надати чіткі, однозначні та беззаперечні докази, які підтверджують не лише факт погіршення стану здоров`я близької особи чи потребу у догляді загалом, а саме необхідність здійснення постійного догляду, як це прямо передбачено диспозицією зазначеної норми Закону № 2232-XII для звільнення військовослужбовця з військової служби.
Водночас подані позивачем медичні документи, хоча й свідчать про наявність у матері позивача стійких порушень функцій організму та необхідність отримання соціальної послуги з догляду, однак не містять прямого та однозначного висновку про необхідність здійснення саме постійного догляду, а також не визначають його характеру, інтенсивності, тривалості та безперервності, що унеможливлює ототожнення понять «догляд» і «постійний догляд» у розумінні наведених норм матеріального права.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення позову.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а при ухваленні оскаржуваного рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів відповідно до статті 317 КАС України задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частина НОМЕР_1 ) задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі № 620/203/25 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.