Справа № 462/1270/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/811/975/25 Доповідач: ОСОБА_2 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року у м. Львові колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 , 
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
при секретарі ОСОБА_5 
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 29 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,
за участю: прокурора ОСОБА_8 
захисника - адвоката ОСОБА_7 
обвинуваченого ОСОБА_6 

встановила 

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 4000 /чотири тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68 000 /шістдесят вісім тисяч/ гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями, строком на 2 /два/ роки.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , обіймаючи з 24 грудня 2019 року, посаду заступника начальника Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, діючи умисно, з корисливого мотиву та з метою особистого незаконного збагачення, маючи умисел на отримання неправомірної вигоди для себе, використовуючи своє службове становище, 17 листопада 2020 року, повідомив заступнику директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» ОСОБА_9 , про необхідність надання йому неправомірної вигоди в сумі 20000 грн. 28 грудня 2020 року, близько 14 год. 00 хв., одержав для себе від ОСОБА_9 , першу частину неправомірної вигоди в сумі 10000 грн., та 04 січня 2021 року, близько 12.00 год., одержав для себе від ОСОБА_9 другу частину неправомірної вигоди в сумі 10000 грн., тобто одержав для себе від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в загальній сумі 20000 грн. за вчинення в інтересах нього дій з використанням свого службового становища, а саме - за сприяння в укладенні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну з ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» договорів на поставку каменю бутового №17/11-1 від 17.11.2020 року, №17/11-2 від 17.11.2020 року, №12/1-К від 02.12.2020 року, у підписанні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну документів щодо приймання у ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» каменю бутового, а також у здійсненні відповідної оплати за вказаний товар.
Так, у жовтні 2020 року, більш точну дату і час встановити не виявилося можливим, обвинувачений ОСОБА_6 , під час спілкування із ОСОБА_9 , з яким був знайомий на той час вже більше року, обговорюючи робочі питання, з приводу яких вони час від часу зідзвонювались і зустрічалися, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, запропонував ОСОБА_9 , що підприємство ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія», яке він представляв, може взяти участь у державних закупівлях товарів і робіт, які планує провести Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, а він, в разі перемоги в торгах, посприяє в підписанні документації зі сторони Управління, на що ОСОБА_9 погодився. В одній з наступних розмов, обвинувачений ОСОБА_6 , по телефону запропонував ОСОБА_9 взяти участь у закупівлі Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну каменю бутового.
В подальшому 10 листопада 2020 року, ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» було оголошено переможцем у спрощеній закупівлі (UА-2020-10-29-008347-с) Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну - 190 метрів кубічних каменю бутового.
17 листопада 2020 року, точного часу встановити не виявилось можливим, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в коридорі приміщення Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Родини Крушельницьких, 14, під час розмови із ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел з корисливого мотиву, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, повідомив йому про необхідність надання неправомірної вигоди в сумі 20000 грн. за сприяння в укладенні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну з ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» договорів на поставку каменю бутового, у підписанні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну документів щодо приймання у ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» каменю бутового, а також у здійсненні відповідної оплати за вказаний товар, та повідомив, що вказану суму неправомірної вигоди ОСОБА_9 повинен передати йому після здійснення Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну відповідної оплати за товар на рахунок ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія».
ОСОБА_9 , будучи зацікавленим, щоб вказані договори на поставку каменю бутового були укладені, а ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» і він особисто отримали дохід, погодився надати обвинуваченому ОСОБА_6 неправомірну вигоду.
Далі, того ж дня, точного часу встановити не виявилось можливим, між Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну та ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» було укладено договір №17/11-1 від 17.11.2020 року на поставку 95 кубічних метрів каменю бутового та договір №17/11-2 від 17.11.2020 року на поставку 95 кубічних метрів каменю бутового.
02 грудня 2020 року, точного часу встановити не виявилось можливим, між Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну та ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» було укладено договір №12/1-К від 02.12.2020 року на поставку 20 кубічних метрів каменю бутового.
В подальшому, обвинувачений ОСОБА_6 , 28 грудня 2020 року, близько 14.00 год., перебуваючи в кафе на вул.Зеленій, 73 у м.Львові, під час зустрічі з ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з корисливого мотиву, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, одержав для себе від ОСОБА_9 першу частину неправомірної вигоди в сумі 10000 грн. за вчинення в інтересах нього дій з використання свого службового становища, а саме - за сприяння в укладенні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну з ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» договорів на поставку каменю бутового №17/11-1 від 17 листопада 2020 року, №17/11-2 від 17.11.2020 року, №12/1-К від 02.12.2020 року, у підписанні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну документів щодо приймання у ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» каменю бутового, а також у здійсненні відповідної оплати за вказаний товар.
Завершуючи реалізовувати свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_6 , 04 січня 2021 року, близько 12.00 год., перебуваючи в кафе «Креденс», яке знаходиться на першому поверсі ТРЦ «Вікторія Гарденс» за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 226а, під час зустрічі з ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення одержав для себе від ОСОБА_9 другу частину неправомірної вигоди сумі 10000 грн. за вчинення в інтересах нього дій з використанням свого службового становища, а саме - за сприяння в укладенні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну з ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» договорів на поставку каменю бутового №17/11-1 від 17 листопада 2020 року, №17/11-2 від 17 листопада 2020 року, №12/1-К від 02 грудня 2020 року, у підписанні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну документів щодо приймання у ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» каменю бутового, а також у здійсненні відповідної оплати за вказаний товар, після чого правоохоронними органами була припинена протиправна діяльність ОСОБА_6 , а предмет неправомірної вигоди вилучено.
Не погоджуючись з цим вироком, захисник ОСОБА_7 та прокурор подали апеляційні скарги.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 29 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади на строк до 3 років з конфіскацією майна. 
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Вважає, що при ухваленні оскаржуваного вироку районний суд прийшов до поспішного і необґрунтованого висновку про відсутність кваліфікаційної ознаки вимагання неправомірної вигоди.
Зазначає, що судом не враховано, що саме після того, як ОСОБА_6 , перебуваючи в коридорі приміщення Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, під час розмови з ОСОБА_10 , висловив останньому протиправну вимогу про необхідність надання йому неправомірної вигоди в сумі 20000 гривень за сприяння в укладенні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну з ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» договорів на поставку каменю бутового, у підписанні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну документів щодо приймання у ТОВ «Науково- Виробничий Центр Інженерна екологія» каменю бутового, а також у здійсненні відповідної оплати за вказаний товар, також повідомив, що вказану суму неправомірної вигоди ОСОБА_10 повинен передати йому після здійснення Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну відповідної оплати за товар на рахунок ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія», та погодження на таку вимогу ОСОБА_11 , 17 листопада 2020 року між Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну та ТОВ «Науково-виробничий Центр «Інженерна екологія» було укладено договори: № 17/11-1, № 17/11-2 від 17.11.2020 та №12/1-К від 02.12.2020, на поставку каменю бутового. Дані договори були підписані ОСОБА_6 , який був уповноважений на їх підписання.
Також судом не враховано, що остаточний розрахунок за вказаними договорами відбувся лише після отримання ОСОБА_6 28 грудня 2020 року, близько 14.00 год, в кафе по вул. Зеленій, 73 у м. Львові від ОСОБА_10 першої частини неправомірної вигоди в сумі 10000 гривень.
Більше того, судом залишено поза увагою покази ОСОБА_6 , який категорично заперечив факт отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 , не зважаючи на покази останнього та досліджені судом докази, аргументуючи свою позицію, як провокативні дії заявника. В той же час сам ОСОБА_6 зазначив, що до вказаних подій у нього з ОСОБА_10 були нормальні практично товариські відносини.
Таким чином, ухвалюючи дане рішення суд допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та при кваліфікації дій ОСОБА_6 застосував закон, який не підлягав застосуванню.
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 29 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі ст.284 КПК України.
Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що:
- заява ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення від 18.11.2020 не містить жодної конкретики щодо того, хто саме і коли вимагав від ОСОБА_10 грошові кошти. Також немає відомостей про конкретні суми грошових коштів які нібито вимагають та відомості про вимогу передати кошти за нібито укладення і підписання договорів, приймання товару та його оплату, що в подальшому лягло в основу обвинувачення. Вважає, що жодних вагомих підстав в / органу досудового розслідування на внесення в ЄРДР відомостей за ч.3 ст.368 КК України на підставі заяви ОСОБА_9 , не було. Вважає, що таке внесення було здійснено з однією лише метою - створити підстави для проведення НСРД і подальшого провокування ОСОБА_6 і його нібито викриття;
- протокол огляду та ідентифікації грошових коштів від 28.12.2020 є недопустимим доказом, оскільки свідок ОСОБА_12 в ході допиту заперечив свою присутність на вказаній слідчій дії. Поставив під сумнів підписи, які виконані на протоколах від його імені;
- протокол затримання від 04.01.2021 є недопустимим доказом, оскільки процесуальна дія проведена у відсутності захисника. Також у протоколі не зазначено про проведення відео фіксації процесуальної дії, постанова про проведення освідування ОСОБА_6 04.01.2021 не пред`являлася, протокол освідування не складався. Стверджує, що із протоколів та додатків до нього слідує що, процесуальна дія проводилася невстановленими особами, слідчий стояв осторонь та надавав вказівки на проведення тих чи інших дій. Вилучення коштів та особистий обшук проведено сторонньою особою;
- з протоколу про результати проведення аудіо-відео контролю особи ОСОБА_6 від 20.01.2021 не вбачається що таке фіксувалося із використанням технічних засобів і на яку саме техніку. Не зазначено ідентифікаційних ознак техніки, не вказано про те, що така надавалася ОСОБА_9 для подальшого використання, не вказано ким саме і на якій підставі;
- суд належним чином не мотивував вирок в тій частині, яким саме чином за посадою ОСОБА_6 міг вплинути на процес підписання договорів, які в розумінні закону не можуть бути не підписані;
- матеріалами тимчасового доступу до номеру мобільного телефону ОСОБА_9 стверджено, що 18.11.2020 в момент написання і скерування заяви про вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення, він перебував за місцем свого проживання в селі Оброшине, Пустомитівського району Львівської області. Також, даними матеріалами стверджено, що 17.11.2020 ОСОБА_9 , не перебував в БУВРі і не зустрічався з ОСОБА_6 .. Вказане, на думку захисника, в сукупності з іншими доказами підтверджує штучність створення доказів обвинувачення. 
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу у повному обсязі та просив таку задоволити. Апеляційну скаргу сторони захисту заперечив та просив залишити таку без задоволення, з огляду на необґрунтованість такої.
Захисник та обвинувачений підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити. Апеляційну скаргу прокурора заперечили, як безпідставну.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор не погоджується із перекваліфікацією дій ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України, та стверджує про наявність доказів вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Захисник в апеляційній скарзі ставить питання про необхідність скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження №12020140000000874 від 19.11.2020 за ч.3 ст.368 КК України на підставі ст.284 КПК України.
Перевіривши апеляційні доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У частині 1 статті 91 КПК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, тощо.
Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України, тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням свого службового становища.
На переконання колегії суддів, висновки місцевого суду про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.368 КК України, підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та правильно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.
Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, стверджується показаннями даними в судовому засіданні першої інстанції свідків  ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .
Поряд з цим, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується ще дослідженими у суді письмовими доказами, зокрема: заявою ОСОБА_9 від 18 листопада 2020 року; протоколом огляду та ідентифікації грошових коштів від 28 грудня 2020 року з фототаблицею; протоколом огляду, ідентифікації та помічення грошових коштів від 04 січня 2021 року з фототаблицею; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення, від 04 січня 2021 року та відеозаписі цієї процесуальної дії; постановою про визнання речовими доказами та прилучення до матеріалів кримінального провадження від 04 січня 2021 року; висновком криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 04 лютого 2021 року №106; копією наказу №234 віл 04 грудня 2018 року; копією наказу №78-ос від 24 грудня 2019 року; копією наказу Державного агенства водних ресурсів України №657 від 06 вересня 2018 року та положенні про Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну; листом Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну від 21 січня 2021 року №04/183; випискою по рахунку НОМЕР_1 ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» у АТ «Кредобанк» про оплату за виконані договори та інформації з АТ «КРЕДОБАНК» з електронним носієм про рух коштів по вказаному рахунку; договорами на поставку каменю бутового №17/11-1 від 17 листопада 2020 року, №17/11-2 від 17 листопада 2020 року, №12/1-К від 02 грудня 2020 року, накладних про поставку товару згідно договорів та платіжних дорученнях про оплату виконання вказаних договорів; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 13 січня 2021 року; протоколом про результати проведення аудіо-, відеоконтролю особи від 20 січня 2021 року та електронних носіях інформації №№ 2108т, 2109т, 2110т, 2111т /т.2, а.с. 188-194/; протоколом про результати проведення зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 04 лютого 2021 року та електронним носієм інформації №2107 та ін. доказами, зміст яких детально відтворено у вироку.
За наведеного, досліджені судом першої інстанції показання свідків та письмові докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та беззаперечно вказують на наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, а тому доводи апеляційних скарг є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалам кримінального провадження.
Щодо висновків місцевого суду про перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 368 КК України на ч.1 ст. 368 КК України, з якими не погоджується сторона обвинувачення, колегія суддів враховує таке.
Так, відповідно до примітки 5 ст. 354 КК України, у статтях 354, 368, 368-3 і 368-4 цього Кодексу під вимаганням неправомірної вигоди слід розуміти вимогу щодо надання неправомірної вигоди з погрозою вчинення дій або бездіяльності з використанням свого становища, наданих повноважень, влади, службового становища стосовно особи, яка надає неправомірну вигоду, або умисне створення умов, за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.
Така ознака, як вимагання неправомірної вигоди, може бути поставлена у провину за наявності трьох основних чинників: ініціатором давання (одержання) неправомірної вигоди є службова особа, яка одержує таку вигоду; пропозиція про давання (одержання) неправомірної вигоди має характер вимоги (примусу), що підкріплюється відкритою погрозою, або створенням таких умов, які переконують особу, яка надає таку вигоду, в наявності реальної небезпеки (прихована погроза) її правам та законним інтересам, що змушує погодитися з вимогою особи, яка вимагає неправомірну вигоду; дії, виконанням (невиконанням) яких погрожує вимагач, зумовлені його службовим становищем і, головне, мають протиправний характер та спрямовані на заподіяння шкоди правам та законним інтересам особи, яка надає неправомірну вигоду.
Як убачається з матеріалів справи викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини, які вказують на вимагання обвинуваченими неправомірної вигоди, сторона обвинувачення зазначила про те, що ОСОБА_9 , будучи поставленим в умисно створені обвинуваченим ОСОБА_6 умови, за яких він вимушений надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів, а саме - відмові в укладенні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну з ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» з ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» договорів на поставку каменю бутового, у підписанні Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну документів щодо приймання у ТОВ «Науково-Виробничий Центр «Інженерна екологія» каменю бутового, а також у здійсненні відповідної оплати за вказаний товар, погодився на таку протиправну вимогу ОСОБА_6 .
На переконання колегії суддів, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що за результатами дослідження доказів сторони обвинувачення, відповідні фактичні обставини, наведені в обвинувальному акті, не знайшли свого підтвердження.
Так, з показань ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_6 повідомив 17 листопада 2020 року про необхідність надання йому неправомірної вигоди за сприяння в укладенні та виконанні договорів поставки бутового каменю, проте відповідні висловлювання не містили погрози вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 дій або бездіяльності з використанням свого службового становища, стосовно особи, яка мала надати неправомірну вигоду.
Не містять будь-яких відомостей щодо погроз ОСОБА_6 про умисне створення умов, за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів, й інші досліджені місцевим судом докази.
З урахуванням цих обставин констатація судом першої інстанції відсутності в діях ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки ст. 368 КК України як «вимагання неправомірної вигоди» є правильною.
У апеляційній скарзі прокурор не навів переконливих доводів на спростування наведених висновків апеляційного суду щодо відсутності в діянні ОСОБА_6 ознак вимагання неправомірної вигоди, а тому і в цій частині доводи його апеляційної скарги є необґрунтованими.
Доводи захисника, що протокол затримання від 04.01.2021 є недопустимим доказом, оскільки процесуальна дія проведена у відсутності захисника, а також те, що у протоколі не зазначено про проведення відео фіксації процесуальної дії, постанова про проведення освідування ОСОБА_6 04.01.2021 не пред`являлася, протокол освідування не складався, а вилучення коштів та особистий обшук проведено сторонньою особою, були предметом перевірки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення в судовому рішенні, з оцінкою яких суд апеляційної інстанції цілковито погоджується.
Так, з протоколу затримання від 04 січня 2022 року, убачається, що ОСОБА_6 , був затриманий з підстав п.2 ч.1 ст.208 КПК України, тобто якщо безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила кримінальне правопорушення.
При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що затримання в порядку статей 207 або 208 КПК України, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією. Оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання.
Отже, відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому ст.208 КПК України, не може вважатися порушенням кримінального процесуального закону.
Окрім того, відповідно до змісту протоколу затримання обвинуваченого ОСОБА_6 від 04.01.2021, орган (установу), уповноважену законом на надання безоплатної правової допомоги повідомлено про затримання ОСОБА_6 , що відповідає вимогам ч.4 ст.213 КПК України.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника про недопустимість як доказу протоколу затримання від 04.01.2021.
Були предметом перевірки суду і доводи сторони захисту про  проведення процесуальної дії, в тому числі вилучення коштів, особистого обшуку та проведення змивів з рук, сторонніми особами.
Судом встановлено, що такими особами, на яких вказує сторона захисту, є оперуповноважені УСР у Львівській області ДСР НП України. Суд зазначив, що з дослідженого під час судового розгляду, видно, що затримання обвинуваченого ОСОБА_6 , проведене слідчим ОСОБА_17 , яким складено відповідний протокол, а участь оперативних співробітників під час проведення процесуальної дії та виконання такими співробітниками доручень слідчого не вказує на те, що ця дія проведена неуповноваженою особою, оскільки організація проведення затримання, залучення його учасників, які необхідні слідчому для проведення такої дії і які, зокрема, допомагають слідчому провести процесуальну дію, покладається на його розсуд, в межах його компетенції з урахуванням складності і обсягу такої процесуальної дії. Як встановлено судом, працівники оперативного підрозділу лише надавали допомогу слідчому при проведенні вказаних слідчих дій та діяли під керівництвом цього слідчого.
При цьому суд обґрунтовано зауважив про невідповідність вимогам ч.3 ст.104 КПК України невнесення до протоколу затримання осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії, - оперативних працівників, однак цей факт сам по собі не може свідчити про недопустимість фактичних даних, які містяться в цьому документі чи результатів процесуальної дії, так як судом не встановлено істотного порушення через такий недолік протоколу прав обвинуваченого ОСОБА_6 , при затриманні чи його впливу на забезпечення достовірності отриманих фактичних даних. Також стороною захисту не обґрунтовано необхідність ідентифікації вказаних оперативних працівників та її впливу на процес і характер отримання доказів.
Також суд першої інстанції належним чином перевірив доводи сторони захисту щодо неналежного оформлення проведення освідування ОСОБА_6 . 
Так, згідно з матеріалами справи під час затримання обвинуваченого ОСОБА_6 , було встановлено специфічне світіння рук, зроблено змиви з його рук, поміщено фільтри та рукавиці, в яких проводились змиви, до відповідних пакетів, тобто фактично проведене освідування особи, відтак постановою слідчого від 04 січня 2021 року визнано вказані об`єкти речовими доказами та в подальшому проведено їх експертизу (висновок криміналістичної експертизи від 04 лютого 2021 року).
Суд зазначив, що такі дії працівників поліції не відповідають вимогам статей 237, 241 КПК України, а саме: матеріали кримінального провадження не містять постанову прокурора, як про це обґрунтовано зазначає захисник, та протоколу освідування ОСОБА_6 , здійсненого працівниками поліції при його затриманні.
При цьому, суд правильно зауважив, що така процесуальна дія як освідування, носить об`єктивний характер, і не залежать від волі особи, а тому вона не може розглядатися як така, що порушує право особи зберігати мовчання. Присутність чи відсутність захисника у цьому випадку не може позначитися на зміст отриманих під час цієї дії результатів.
Стосовно ж фактичного проведення освідування обвинуваченого ОСОБА_6 , під час його затримання, то, з огляду на те, що зазначена слідча дія була проведена уповноваженою особою, - слідчим, яким здійснювалося досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, з дотриманням процесуальних гарантій, встановлених до ч.7 ст.223 КПК України, - за участю понятих, і сам обвинувачений ОСОБА_6 під час зазначеної слідчої дії не був джерелом інформації особистісного характеру, отримання якої залежало би від його волевиявлення, а хід і результати освідування зафіксовані в протоколі затримання від 04 січня 2021 року і відповідному відеозаписі, відсутні істотні порушення прав затриманого ОСОБА_6 і його основоположних свобод та, за встановленого, немає підстав ставити під сумнів походження доказів і їх достовірність.
Крім того в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б указували, що освідування було здійснено всупереч волі обвинуваченого або із застосуванням до нього фізичного чи психологічного тиску.
Також судом не встановлено і наслідків недотримання передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку проведення цієї слідчої дії, оскільки її хід і результати були фактично зафіксовані, а вказані порушення не вплинули на встановлення факту світіння рук у ОСОБА_6 і проведення змивів з його рук з опечатуванням обеззолених фільтрів і рукавиць.
Щодо доводів захисника про відсутність у протоколах контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту та за результатами аудіо-, відеоконтролю особи вказівки про застосування технічних засобів фіксування і ідентифікації такої техніки, то такі є безпідставними, оскільки норми статей 104, 252 КПК України не вимагають вносити у протоколи НСРД відомості про технічні засоби негласного отримання інформації, застосовані під час слідчої дії. Ба більше, зазначення у протоколі НСРД таких даних суперечило б режиму секретності. Адже відповідно до частини 1 статті 246 КПК відомості про факт і методи проведення НСРД не підлягають розголошенню за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. 
Також непереконливим є твердження захисника, що за матеріалами тимчасового доступу по номеру телефону ОСОБА_9 (т.3, а.с.138-175) за період описаних подій (зустрічі в БУВРі, отримання вимоги передати кошти, підписання договорів, написання і реєстрації заяви, перших допитів ОСОБА_9 ) він перебував за місцем свого постійного проживання, оскільки як правильно зазначив місцевий суд, дані тимчасового доступу вказують на перебування мобільного терміналу з абонентським номером НОМЕР_2 в певному місці, що не обов`язково свідчить про перебування і певної особи, яка користується цим номером в цьому місці, адже у цієї особи може бути в певний час відсутній мобільний термінал чи термінал з цим номером, або вона може користуватись іншим номером (номерами).
З приводу доводів захисника, що свідок ОСОБА_12 в ході допиту заперечив свою присутність на слідчій дії, суд зазначає таке. Як убачається з матеріалів свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні місцевого суду не допитувався, вжиті неодноразові заходи щодо його приводу виявилися безрезультатними, водночас сторона захисту під час розгляду справи чітко ствердила за можливе продовження судового розгляду за відсутності вказаного свідка.
Також суд першої інстанції належним чином перевірив доводи сторони захисту щодо провокації злочину та дійшов обґрунтованого висновку що, в матеріалах кримінального провадження відсутня будь-яка інформація, яка свідчить про провокування ОСОБА_6 , на вчинення злочину, оскільки ініціатором протизаконних дій був саме обвинувачений, який із використанням своїх службових повноважень домагався неправомірної вигоди та одержав її, а дії ОСОБА_9 , і працівників слідства не містять підбурювання до вчинення злочину, яке може бути визнане провокацією. Так, висловлення пропозиції про отримання з власної ініціативи від ОСОБА_9 , грошових коштів за сприяння в укладенні договорів поставки та договорів про виконання робіт, а також у здійсненні оплати за постачання товарів та виконання робіт,- обвинувачений активно здійснив ще до звернення ОСОБА_9 , із заявою про вчинення злочину та проведення НСРД. Далі саме ОСОБА_6 , наполегливо та періодично вживав заходів для отримання неправомірної вигоди. Передачі коштів ОСОБА_6 , відбувалися неодноразово не за місцем роботи чи проживання обвинуваченого, а в заздалегідь обумовлених місцях, що вказує на те, що він самостійно і цілеспрямовано туди приїжджав. Окрім того суд правильно зазначив те, що ОСОБА_6 , усвідомлював свої протиправні дії, мав можливість відмовитися від них, але двічі поспіль одержував частини неправомірної вигоди, а тому, з огляду на вищезазначене, немає підстав стверджувати, що цей злочин спровоковано та за інших обставин обвинувачений його не вчинив би.
Всі інші доводи апеляційної скарги були також предметом перевірки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення в судовому рішенні, з оцінкою яких суд апеляційної інстанції погоджується.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що всупереч апеляційним доводам, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.
З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційних скарг та матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а відтак апеляційних скарг захисника та прокурора задоволенню не підлягають.
Окрім наведеного, на час розгляду апеляційних скарг закінчились строки давності за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Приписами ч. 5 ст. 74 КК України передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України вчинив 4 січня 2021 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.
З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день розгляду судом апеляційної інстанції оскарженого вироку, минуло більше 5 років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення до відповідальності обвинуваченого за ч. 1 ст. 368 КК України, передбачений ст. 49 КК України.
Приймаючи до уваги той факт, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 368 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно звільнити від покарання, призначеного районним судом, в зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. 
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, 
постановила:

апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 29 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
На підставі ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Суддя