КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 753/9690/25 Головуючий у суді першої інстанції -  Мицик Ю.С.
Номер провадження № 22-ц/824/3334/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мицик Ю.С., у місті Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ТОВ «Новобудова» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило суд стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за житлово - комунальні послуги за період з 01 лютого 2022 року по 01 червня 2025 року в загальному розмірі 12 498,10 грн, з яких основний борг за період 01 лютого 2022 року по 01 червня 2025 року 11 092,12 грн, 3 % річних від простроченої суми за період з 01 січня 2024 року по 01 червня 2025 року у розмірі 252,25 грн та інфляційну складову боргу за період з 01 січня 2024 року по 01 червня 2025 року у розмірі в розмірі 1153,73 грн та судовий збір в розмірі 3 028 гривень.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 196/0/5-06 від 24 жовтня 2006 року та АВІЗО № 323 від 24 квітня 2007 року житловий багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 переданий на баланс, обслуговування і експлуатацію ТОВ «Новобудова».
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 у у вищезазначеному будинку на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 березня 2013 року.
Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 проведених 30 жовтня 2019 року позивача визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку та затверджено умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладено відповідний договір.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року позов ТОВ «Новобудова» задоволено.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 лютого 2022 року по 01 червня 2025 в розмірі 11 092,12 грн, 3% річних у розмірі 252,25 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 153,73 грн за період з 01 січня 2024 року по 01 червня 2025 року, а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано, що законність виникнення боргу оспорюється відповідачем в іншому пов`язаному, провадженні, яке знаходиться у цьому ж суді.
Ігнорування пов`язаного позову та преюдиціальності справи № 753/12029/25, про захист прав споживачів/оскарження законності застосування підвищених тарифів.
Вказує, що справа № 753/9690/25 ТОВ «Новобудова» про стягнення боргу було відкрито 16 травня 2025 року проте на даний позов ОСОБА_2 надіслала відзив про наявність у провадженні цього ж суду поданого неї зустрічного позову згідно до Закону України «Про захист прав споживачів» до ТОВ «Новобудова» про визнання дій щодо односторонньої зміни тарифу ТОВ «Новобудова» незаконними та зобов`язання здійснити перерахунок. 
Суд першої інстанції, знаючи про наявність справи не виконав свій обов`язок щодо забезпечення правильного вирішення спору. Згідно з ч. 2 ст. 188 ЦПК України, суд міг об`єднати ці справи в одне провадження для спільного розгляду, що виключило б можливість суперечливих рішень.
Суд не дослідив документального підтвердження доказів (їх відсутність) надання ТОВ «Новобудова» мешканцям будинку для погодження нового кошторису витрат перед введенням нових тарифів з 01.01.2022 р. та затвердження мешканцями будинку нового кошторису витрат, який оформлюється Протоколом Зборів Співвласників (або іншим рішенням, оформлене згідно із власності у Законом України «Про особливості здійснення багатоквартирному будинку».
В своєму відзиві - зустрічному позові наголосила, що сума заборгованості зі сплати тарифів за підрахунками ТОВ «Новобудова» виникла «по новим» тарифам, не погодженим між мешканцями будинку відповідно до їх права на це прямо вказаному в п. 12 Договору з ТОВ «Новобудова», відповідно до чого останнє незаконно одноособово підняло тарифи двічі - 3 01.01.2022 р. та 01 січня 2024 року. 
Вважає, що по тарифам, які правомірно узгоджені та діють з 27 грудня 2019 року, тобто з моменту підписання представниками будинку та ТОВ «Новобудова» Договору № 1-Г «Про надання послуги з управління багатоквартирним будинком», заборгованості у неї не тільки немає, а й існує переплата в розмірі 1 631,91 грн.
Саме порушення ТОВ «Новобудова» процедури, прямо передбаченої в п. 12 Договору, яка потребує узгодження з мешканцями будинку, робить ці одноособово підняті тарифи незаконними та недійсними, а тому суму заборгованості, яку ТОВ «Новобудова» намагається стягнути є необґрунтованою і незаконною. В Договорі №1-Г «Про надання послуги з управління багатоквартирним будинком» чітко прописана норма:
«Абзац 1 п. 12. «Управитель щороку не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії цього договору звітує перед співвласниками про виконання кошторису витрат відповідно до пункту 15 цього договору та подає співвласникам на погодження новий кошторис витрат.» 
Тобто підвищення ціни (новий кошторис) не може бути одностороннім актом Управителя. Це вимагає активної дії у вигляді обговорення та погодження з боку співвласників будинку.
ТОВ «Новобудова» в позовній заяві та в рамках справи та відзиві на позовну заяву апелянта не надавала суду докази того, що воно подавало новий кошторис на погодження мешканцям будинку за три місяці до 01 січня 2022 року та за три місяці до 01 січня 2024 року.
Вказує, що «Абзац 2 п.12 Договору: «Новий кошторис витрат погоджується співвласниками шляхом прийняття відповідного рішення у порядку. встановленому Законом України, з подальшим внесенням змін до цього договору. У випадку, якщо новий кошторис витрат співвласниками не погоджено, продовжує діяти раніше погоджений кошторис витрат, якщо інше не передбачено договором.
Отже для законності нового тарифу потрібні Протоколи Зборів Співвласників або інше рішення, оформлене згідно із Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку№ від 2021 року та 2023 року, які б погоджували та затверджували нові тарифи 9,40 грн та 11,55 грн.
Позивачем не надано жодного протоколу/рішення співвласників про узгодження та затвердження тарифу 9,40 грн або 11,55 грн, а отже це пряме порушення Договору.
Таким чином згідно з абзацом 2 п.12 Договору «У випадку, якщо новий кошторис витрат співвласниками не погоджено, продовжує діяти раніше погоджений кошторис витрат». Тобто якщо процедура погодження нових тарифів не дотримана або рішення про погодження не прийнято, активується умова про збереження попереднього тарифу.
Суд не врахував доводів, викладених у відзиві та виніс однобічне рішення засноване тільки на доводах, викладених у позовній заяві ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_3 чим порушив право останньої на захист.
Ігнорування наявності такого пов`язаного спору призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи ст. 376 ЦПК, і є безумовною підставою для скасування Рішення.
Суд першої інстанції неправильно витлумачив та застосував норми, що регулюють зміну цін на житлово-комунальні послуги, а саме одностороннє застосування підвищеного тарифу є незаконним через порушення договірних умов щодо погодження.
Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
24 листопада 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ТОВ «Новобудова» - Яценко Т.Ю. на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Вказує, що ухвалою суду від 16 травня 2025 року відкрито провадження у справі у вказаній справі та встановлено для відповідача десятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Разом з тим, у червні відповідач звертається до суду з позовом до ТОВ «Новобудова» про захист прав споживачів в окремому провадженні на загальних підставах та не скористалась не скористалася своїм процесуальним правом та не надала суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову, хоча належним чином повідомлялася про розгляд справи в суді за зареєстрованою адресою місця проживання.
Щодо посилання на незаконне одностороннє підняття тарифу на послугу з управління багатоквартирним будинком вказує, що у зв`язку із підвищенням з 01 грудня 2021 року, та з 01 січня 2024 року розміру мінімальної заробітної плати, та з 01 червня 2023 року тарифу на електричну енергію на 57%, зростання вартості послуг з технічного обслуговування ліфтів, вартості матеріалів, тощо, тому ТОВ «НОВОБУДОВА» керуючись положеннями, узгодженими сторонами у п.п. 40, 43 Договору, із дотриманням вимог п. 15 Договору, було повідомлено співвласників Будинку про зміну ціни послуги з управління багатоквартирним будинком (шляхом розміщення оголошень на інформаційному стенді у під`їзді будинку (копії додаються), яка:
в період з 01 січня 2022 року по 01 січня 2024 року становила 9,40 гривень (в тому числі податок на додану вартість) на місяць за 1 кв м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 8,07 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, винагороду управителю в розмірі 1,33 грн на місяць;
в період з 01 січня 2024 року по 01 червня 2025 року становила 11,55 гривень (в тому числі податок на додану вартість) на місяць за 1 кв м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 9,81 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, винагороду управителю в розмірі 1,74 грн на місяць.
Отже, оскільки жодна із сторін Договору не відмовлялась від продовження договору, співвласники будинку, на які поширюється дія договору, не прийняли рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком, ціна на послугу з управління багатоквартирним будинком з урахуванням продовження терміну дії договору товариством двічі змінювалася (з 01 січня 2022 року та з 01 січня 2024 року) у законний спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 196/0/5-06 від 24 жовтня 2006 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 переданий на баланс, обслуговування і експлуатацію ТОВ «Новобудова».
Згідно з Авізо № 323 від 24 квітня 2007 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи слідує, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 27 березня 2013 року, квартира АДРЕСА_3 , яка складається з 3 кімнат, житловою площею 46,40 кв.м., загальною площею 97,40 кв.м. належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, копія якого наявна в матеріалах справи.
27 грудня 2019 року між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого ТОВ «Новобудова» зобов`язується надавати послугу з управління багатоквартирним будинком по по АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.
Відповідно до п. 6 цього договору, кожен із співвласників зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною встановленими цим договором у строк не пізніше 25 числа місяця на ступного за звітним.
Судом встановлено, що відповідачка належним чином не здійснювала оплату вартості житлово-комунальних послуг, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, розмір якої станом на 01 червня 2025 складає 11 092,95 грн.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Новобудова», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є споживачем послуг позивача, наданими за адресою: АДРЕСА_4 , враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті коштів за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01 лютого 2022 року по 01 червня 2025 року, тому визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у заявленому розмірі та з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних обґрунтованими. 
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правовідносини між сторонами у спірний період були врегульовані, зокрема, нормами ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.
Згідно пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до статті 5 Закону № 2189-VIII житлова послуга - це послуга з управління багатоквартирним будинком, а до комунальних послуг належать, зокрема, послуги з поводження з побутовими відходами.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Виконавцями комунальних послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку (пункт 7 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII).
Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».
Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Зазначені положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон № 417-VIII), співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Частиною першою статті 10 Закону № 417-VIII України передбачено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.
Відповідно до частини другої статті 10 Закону № 417-VIII до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги).
Як визначено у частині двадцять восьмій статті 10 Закону № 417-VIII, рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які після прийняття таких рішень набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення.
Із матеріалів справи вбачається, що у відповідності до наведених вище вимог діючого законодавства України, рішенням зборів співвласників будинку від 27 грудня 2019 року між ТОВ «Новобудова» та уповноваженими зборами співвласників Будинку особами, які діють на підставі Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 30 жовтня 2019 року, - підписаний Договір №1-Г про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (далі - Договір).
Відповідно до статті 11 Закону № 417-VIII управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуг; порядок оплати послуг; порядок і умови внесення змін до договору; строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору. Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.
За нормами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
27 грудня 2019 року між ТОВ «Новобудова» та уповноваженими зборами співвласників Будинку особами, які діють на підставі Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 30 жовтня 2019 року - підписаний Договір №1-Г про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.
Зазначений договір відповідає за змістом Типовому договорупро надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженого 05 вересня 2018 року постановою КМУ № 712 «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком», та містить всі істотні умови, передбачені Цивільним кодексом України, зокрема: предмет договору, права та обов`язки сторін, ціну послуг та порядок розрахунків, строк дії Договору та інші умови, та відповідні додатки, а саме: список співвласників і площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності; загальні відомості про будинок; перелік технічної документації на будинок; вимоги до якості послуги з управління будинком; кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території.
Відповідно до п. 1 вказаного Договору, управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.
Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб співвласників та мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладання індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку (п.3 договору).
Отже, предметом Договору є надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Ця діяльність прямо передбачена статтею 5 Закону № 2189, а право співвласників передати управління будинком управителю - статтею 9 Закону №417. Таким чином, зміст правочину не суперечить законодавству та інтересам держави й суспільства.
Укладення договору є проявом вільного волевиявлення учасників правочину, адже це питання було віднесено до порядку денного на зборах співвласників багатоквартирного будинку, проведених 30 жовтня 2019, оформленого протоколом зборів співвласників від 14 листопада 2019 року, за які співвласниками багатоквартирного будинку проголосовано. З іншого боку, ТОВ «Новобудова» є управляючою компанію і провадить цю діяльність на професійній основі.
Даний правочин має на меті надання житлової послуги - управління багатоквартирним будинком на платній основі. Починаючи з 01 січня 2020 року дана послуга надається та акцептується (приймається) співвласниками Будинку, про що свідчать платежі, які надходять за цю послугу. Таким чином, правові наслідки та економічні вигоди від укладення цього договору реальні, та взаємовигідні усім учасникам.
Таким чином, Договір укладений у відповідності до вимог ЦК України, Закону №417, Закону №2189-VIII, а отже є дійсним.
Колегія суддів апеляційного суду не може визнати обґрунтованими доводи апелянта про неправомірність дій ТОВ «Новобудова» при внесенні змін до вартості послуги з управління багатоквартирним будинком.
Оскільки, управителя багатоквартирним будинком визначено співвласниками Будинку, відповідно умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком погоджувалися співвласниками Будинку та управителем, і саме вказані особи є сторонами цього договору та визначають ціну послуги, а також можуть включити в договір управління умови про зміну ціни.
Пунктом 28 Договору передбачено, що Договір набирає чинності з 01 січня 2020 року та укладається строком на один рік.
Пунктом 29 Договору визначено, що якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на один рік, із застосуванням умов формування кошторису на послугу з управління багатоквартирним будинком, зазначених в п. 40 цього Договору.
За правилами ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону № 417, вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 2189, вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.
Положенням п. 40 Договору передбачено, що сторони погодили, що у разі пролонгації Договору та/або зміни протягом строку дії договору витрат на управління будинком і поточний ремонт спільного майна будинку з об`єктивних, не залежних від управителя причин (зміна встановленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати або регульованих цін на електричну енергію для забезпечення функціонування спільного майна будинку, розміру податків та зборів та ін.), управитель має право змінити розмір витрат на управління багатоквартирним будинком, відповідно до законодавчих змін та/або здійснювати перерозподіл витрат у структурі кошторису витрат з доведенням такої інформації до відома співвласників одним із способів, зазначених в п. 15 Договору.
При цьому колегія суддів вважає, що умовами вище вказаного Договору передбачено право співвласників багатоквартирного будинку як сторони Договору відреагувати на відповідні дії управителя в тому числі і щодо зміни ціни послуги утримання будинку та прибудинкової території. 
Так, пунктом 17 Договору визначено, що повідомлення щодо рішення співвласників, прийнятих відповідно до законодавства, подаються особисто або надсилаються рекомендованим листом управителю уповноваженою особою співвласників. Управитель вважається непоінформованим про прийнятті рішення співвласників у випадку відсутності відповідного повідомлення зі сторони Співвласників. 
Таким чином вищевказана умова договору не свідчить про закріплене право управителя ТОВ «Новобудова» в односторонньому порядку змінювати вартість ціни на послугу з управління багатоквартирним будинком, оскільки підстави та порядок такої зміни погоджені сторонами та врегульовані в Договорі.
Отже, оскільки жодна із сторін договору не відмовлялась від продовження договору, співвласники будинку, на які поширюється дія договору, не прийняли рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком, ціна на послугу з управління багатоквартирним будинком з урахуванням продовження терміну дії Договору Товариством двічі змінювалася (з 01 січня 2022 року та з 01 січня 2024 року) у законний спосіб, оскільки іншою стороною вказаного договору уповноваженими особами Співвласників будинку ніяких заперечень щодо цього у спосіб визначений п. 17 Договору управителю не надсилалося.
Структура кошторису, чисельність персоналу, періодичність та строки виконання робіт залишаються без змін.
З огляду на ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Питання відкликання управителя, зміни обсягу його повноважень та послуг, які він надає, відносяться до повноважень зборів співвласників відповідного багатоквартирного будинку, приймаються більшістю співвласників у порядку, встановленому в ст. 10 Закону № 417 та не може залежати від волі одного зі співвласників.
Натомість ч. 11 ст. 10 вказаного Закону імперативно визначає, що рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників.
Таким чином посилання апелянта в частині незаконного підвищення тарифу на послугу з управління багатоквартирним будинком не можуть бути визнані обґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду.
Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості за надані послуги із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Платежі, встановлені у ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер.
Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 , від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 22.09.2020 у справі №918/631/19.
З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі реалізував своє право на пред`явлення позову до відповідачів про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат як споживачів послуг.
Перевіривши наданий розрахунок заборгованості за послуги з управління будинком за період з січня 2024 року по травень 2025 року за адресою: АДРЕСА_4 апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат було здійснено помісячно, як то вимагає закон.
Крім того, позивачем при здійсненні вказаного розрахунку було також враховано положення постанови Кабінету Міністрів України № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року, відповідно до якої з 24 лютого 2022 року та постанови Кабінету Міністрів України №1405 від 29 грудня 2023 року, нарахованих за період з січня 2024 року по травень 2025 року, що передували подачі позову, є обґрунтованим.
Так, із надано розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем не здійснювались нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат починаючи з лютого 2022 року по січень 2024 року.
Перевіряючи доводи апелянта на те, що нею поданий до Дарницького районного суду міста Києва позов до ТОВ «Новобудова» про визнання дій щодо односторонньої зміни тарифу ТОВ «Новобудова» незаконними та зобов`язання здійснити перерахунок, а тому суд при розгляді вказаної справи повинен був об`єднати вказані позови в одне провадження, або зупинити вирішення вказаного спору до розгляду поданого нею зустрічного позову, колегія суддів враховує, що матеріали даної справи не містять відомостей про приєднання до вказаної справи відзиву - зустрічного позову відповідачки, а також не містять відповідних клопотань відповідачки про зупинення провадження у вказаній справі до розгляду справи за її позовом до ТОВ «Новобудова» про визнання дій щодо односторонньої зміни тарифу ТОВ «Новобудова» незаконними та зобов`язання здійснити перерахунок, при тому, що відповідачка у справі була належним чином повідомлена про розгляд вказаної справи судом ще у травні 2025 року, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення у справі - ухвали про відкриття провадження (а.с.41-а). 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Інші посилання апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді : 

_______________ ________________ ______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв